Titulky (c) Fusion
Miami, Florida
Obchodní centrum Dadeland, 11. července 1979 14:28
Říká se jim kokainoví kovbojové. Včera zaútočili na rušné ochodní centrum Dadeland a zabili 2 muže v obchodě Crown Liquors.
Přestřelka se týkala dvou skupin. Všude lítalo sklo a láhve od alkoholu.
Střelba pak pokračovala venku. Dva muži při tom zemřeli.
Oběti drogových válek v Miami.
Jeden z těch chlapů měl kulomet. Musíme najít způsob jak tohle zastavit.
Co s tím udělají? Co se s tím vůbec dá udělat?
Obyvatelé jižní Floridy jen čekají kde kokainoví kovbojové zaútočí přístě.
KOKAINOVÍ KOVBOJOVÉ
Menuju se Jon Roberts. Narodil sem se v New Yorku, tam se se taky zapletl s talošama.
Byli z mafiánské rodinky a společně sme otevřeli 4 nebo 5 nočních klubů, který se rozrostli a celkově se nám dařilo.
17. února, 1970
Jeden den k nám vlítla policie, vůbec sme nevěděli proč. Řekli, že našli našeho kolegu na dálnici u Long Islandu.
Byl zavražděnej a měl sobě asi jedenáct kulek. Kdoví co se s ním stalo...
Jediný co mě napadlo bylo, že bych měl rychle utýct. Tak sem se přestěhoval sem a začal obchodovat s koksem.
Jon Roberts Překupník koksu
Rozšířil kokain v hodnotě přes 2 miliardy dolarů pro Medellinský sydikát.
Oblast města Miama bývala velmi klidná. A bylo to nádherné místo kde žít.
V roce 1956 měla noční hlídka Miamské policie jedno auto pro pokrytí oblasti velikosti státu Nevada.
Miami tenkrát byl prostě jih. Bylo to jak Alabama. Nebylu tu žádný prachy, žádný vysoký budovy v centru.
Na Miami Beach bylo plno důchodců, kteří se houpali na židlích a čekali až umřou, prostě úplně jinej svět.
Proto je Miami pro VÁS!
V šedesátých letech bylo Miami hlavně místem pro trávení dovolené.
Al Sunshine Reportér kanálu 4
Zábava na slunci, palmy...
Miami je velké dopravní centrum a je dostupné všemy druhy dopravy.
Koncem 70. let se začaly do Miami stěhovat tisíce legálních i nelegálních přistěhovalců.
Latinskoamerický vliv poskytnul Miami zajímavou příchuť.
V té době mělo Miami prostředí, ve kterým se mohl pohybovat jenom španělsky mluvící člověk.
Bylo to takový "pirátský", silně nezávislý prostředí, kde neměl veřejnej pořádek velkou šanci.
Takový panenský město.
Sem kluk, kterej vyrostl na Floridě. Jeden z mála, kterej se tu narodil a zestárnul.
Ochodoval sem s "dovozem".
Mickey Munday Drogový pašerák
Přepravil přes 13 tun kokainu z Kolumbie do Spojených států.
Když uděláte trochu "archelogie" tak najdete pašeráky zbraní, pak pašeráky rumu, pak marihuanu, pak kubánský imigranty a kokain.
Do toho města vždycky něco "přicházelo". Jižní florida je nejbližší destinací pro jihoamerické pašeráky drog.
Bylo to tenkrát úplně otevřený. Úplně otevřený.
Jsou tam míle a míle nehlídaného pobřeží kde může loď nepozorovaně vyložit drogy.
Bývaly časy v 70. letech, když sem sem přišel, každej na Floridě pašoval trávu.
Agentura pro odhalování pašování drog předpokládá, že 95% marihuany propašované do USA je přes jižní Floridu.
Jeden můj kamarád zemřel ve svým skladě, měl tam 900kg trávy.
Já sem udělal to, že sem tam šel a vzal si to.
Nikoho sem v tom byznysu tenkrát neznal tak sem půlku dal někomu, druhou půlku někomu jinýmu a rozdělil si to s něma.
Kdyžs tenkrát vydělával 10 tisíc dolarů tak se ti dařilo, 20 tisic bylo výborný, já sem měl zhruba 165 tisíc.
To bych vydělával jinak 80 let.
A sám. Tak sem si řekl "Tohle je docela pěkný. Musí na tom ale být háček." Bylo to moc jednoduchý.
Stačilo připlout lodí, vyhodit zboží a nikdo neřekl ani slůvko. Na hranici nebyl žádnej odpor.
Podle ekonomů by se mohlo při současném stavu brzy stát největším průmyslem tohoto státu pašování drog.
Stačilo se projet na lodi, všude plavaly balíky trávy, takový ty pověstný hranatý balíky.
Kolumbijci si uvědomili, že tu mají potenciální zlatý důl a když posílali všechnu tu trávu, přibalili pár kilo koksu.
Ze začátku toho bylo strašně málo. Protože to bylo tak drahý.
Dovezli to v kufru. Nikdo toho moc neviděl. Prodávalo se to šíleně draze.
V 70. letech byla priorita na protidrogovým nízká. Naše kancelář byla více méně zavřená co se týkalo koksu.
Ceslostátně to není velký problém i přes velký počet lidi užívající kokain, velký problém to je pro určitou minoritu.
V Hiyaliya sem potkal kubánskýho chlápka, kterej se menoval Albert San Pedro.
Kubánci měli pochopitelně všechno zboží od Kolumbijců protože Komlubijci ovládali úplně všechno.
Co se týče distribuce drog, kubánské organizace fungují ve spolupráci s kombijskými. Komlumbie drogy dováží, Kuba distribuje.
Albert mě dal dopředu 100 gramů, dal mě na prodej 3-4 dny, pak sem mu donesl peníze, a zase mě dal 100 gramů.
Tenkrát sem mu platil tuším něco okolo 800 dolarů za 25 gramů. Nebyla to žádná kvalitka, ale to bylo všem jedno.
Všichni viděli ty obrovský šutry a řekli si "Tohle musí být hustej vál."
Moji klienti nebyli ti, který byste tipli, nějací lidi z ulice. Aby na to měli peníze, museli to být piloti, realitní agenti...
doktoři, advokáti. Já sem měl právníky, doktory. Ti co si to mohli dovolit koupit. Říkali jsme jim "víkenodví válečníci".
Během týdne nedělali skoro nic, ale od pátku do neděle valili na koksu. A každej mě představil svýho kámoše...
takže to šlo ze 100 gramů na 200 gramů na 400, 600, 800. Během měsíce sem prodával 2-3 kila týdně jenom těmto lidem.
Když sem sem přišel z New Yorku, měl sem u sebe 650 dolarů, pak sem vydělával 20-30 tisíc týdně z tohoto malýho kšeftu.
Měl sem kamoše z New Yorku, kterej vybudoval velkou distribuci v Kalifornii, v San Francisco Bay.
Prodával to fotbalistům z Oaklandu, kapele Grateful Dead. Pak sem potkal letušku, která dělala u National Airlines.
Takže my sme posílali koks přes ní, odsud do San Francisca. Posílali sme od 5 do 10 kilo týdně.
V té době sem začal vydělávat velký prachy, 200-300 tisíc. Setkával sem se s lidmi jako fotbalista Mercury Mars,
kterej taky skončil v kriminále, takže žádný tajemství. Merc je jen jedním z padlých andělů fotbalové mašinérie.
Don Reese a Randy Crowder byli také zatčení Miamskou policií kvůli dalšímu obchodu s kokainem.
Pamatuju si týden Superbowlu, když tu hrál Dallas s Pittsburghem, Den před zápasem byla většina hráčů Pittsburghu u mě doma...
seděli a říkali "Dělej, dělej, vytáhni ty sračky." Oni si užívali, hodně si užívali.
Nemáte představu co ti chlapi dělali. Když jim někdo řekl "V nedělu máte hrát.", odpověděli "Šak jo, my vyhrajem."
A oni hráli. Nic jim to neudělalo.
Všichni naši hoši hráli výborně. Popularita začala pak rychle stoupat.
Všichni co předtím dělali hulení se teď dostali do kokainu. Trávu sme prodávali dlouho, ale pak tu bylo tolik trávy, že nešla prodat.
Ale přitom byl nedostatek kokainu. Pak sem si řekl že nejlepší by bylo dělat dopravu.
Nekupuješ to, neprodáváš to, neužíváš to, prostě seš dovozcem.
A Kolumbijci nám nabídli čislo, který bylo víc než zajímavý. 3000 za kus. Neboli za kilo. A chtěli přepravit alepoň 400 kusů.
Za první let, kterej sme podnikli sme dostali 1.2 milionů dolarů.
To bylo dost na to abysme si řekli "Možná bysme v tom byznysu měli ještě nějakou dobu zůstat."
Lidi, se kterýma sem jednal měli omezenou zásobu a protože lidi, kterým sem prodával prodávali dál, nemohl sem toho sehnat dost.
Někdo řekl "Já chci 15 kilo, 20 kilo, 25 kilo." Já sem mu ale mohl dát maximálně 15 nebo 10. A byly to peníze z mé kapsy.
Prodal bych lehce 100 kilo týdně.
Měl sem štěstí zhruba až v roce 1979. Potkal sem jednu holku. Letěla sem do Miami a pracovala sem na fotkách a jedna holka...
mě řekla, že chce abych se s někým seznámila. Jeden můj kámoš mě ji dohodil, byl to právník, kterej chodil
se strašně pěknou hokou, která dělala modelku pro Ford.
Po tom, co sem Jona znala 3 měsíce, měla sem narozeniny a když sem šla do garáže, stálo tam úplně nový Porsche Targa s velkou mašlí.
Bylo to od něj. Ale mezi mnou a ním to byl takovej boj s větrnými mlýny. Cítili sme se hodně zamilovaní, a byli.
Já sem o něm slyšela, že má na Manhattanu diskotéky. Když sem s ní začal chodit, samozřejmě viděla že nepracuju
a když sem chtěl do New Yorku tak sem tam byl. Ona začala být zvědavá, já sem otevřenej, tak sem ji řekl co dělám, a že
jestli chce, tak ať mě opustí. Ona řekla "Ne, já mám kamaráda, kterej je pilot a on dělá pro Kolumbijce."
Tak sem poznal Mickeyho, burana z Floridy co tu žije celej život. Chtěl bych říct, že se mě zezačátku Jon nelíbil.
Když sem ho potkal poprvé, přijel v typicky dealerským černým dvoudveřovým Mercedesu.
Mickey Munday měl velmi úspěsnou dopravu pro ty lidi z Medellinu. Byl extravagantní, někdo s kým nechci mít nic společnýho.
Pamatujete seriál "McGuyver"? To byl celej on. Dělal neuvěřitelný věci.
Mě se prostě nelíbily ty jeho auto. Vypadal jako všichni ostatní obchodnící s drogama.
Řekl sem mu, že sem vyčerpal Kubánce a že je potřeba sehnat Kolumbijce, kteří by dodali potřebný velký množství.
On řekl "Domluvím ti schůzku s Kolumbijcem, kterej ti dodá co budeš chtít." Takový kecy sem ale slyšel několikrát
tak sem řekl "Jasný, až to domluvíš tak de vědět." Zajeli sme pak do Sunny Isles, do malýho domku, ve kterým
bylo 5 nebo 6 Kolumbijců, všichni ověšení zbraněma, pistole, kulomety a všichni postávali a pak sem si řekl že to asi není jen tak.
Lidi takto většinou nestojí. Potkal sem malýho chlápka, tak 1,55m vysokýho a představil se jako Rafa.
Řekl "Dodám ti co budeš chtít, jestli máš prachy dám ti dopředu dvakrát tolik koksu." Tak sem řekl "Tak mě něco ukaž."
Vzal mě do zadní místnosti, zmáčl tlačíko a otevřela se obrovská zeď. Tolik kokainu sem v životě neviděl. Prostě jen tak za zdí.
Tak sem řekl "Dobrá, asi mě fakt můžeš pomoct. Dej mě den, já seženu prachy a vrátím se."
Druhej den sem přišel a on tam měl Američana. Tak mě ho představil. "Tohle je můj compadre, já tu moc nebývám ale
on to domluví. Nemusíš se bát, je stoprocentní." Jmenoval se Max Murmell.
Jon mě představil Maxe. Tenkrát sem si myslel že to je dobrák , kterýmu se dá věřit.
Zdálo se, že to bude dobrej chlap. Zdálo se... Zezačátku mě Max dával 75, 100 kilo tádně.
A to se pak dělo každej týden. A když někomu dáváš týdně milion dolarů, začne mezi váma vznikat vztah.
Max řekl "Chci abys dělal mou část kšeftu. Jezdit do Kolumbie, domlouvat přepravu. Když si to rozdělíme,
vyděláš si mnohem víc a můžeš dál zásobovat koho chceš." Max mě poslal pak do Kolumbie.
Toto je ghetto města Medellin. Tady se setkávají drogoví bosové.
Tam sem se potkal s Rafem, ten mě představil svý lidi. Dalo by se říct, že sme se setkávali s Kolumbijskou elitou
drogovýho byznysu. To byl Ochoa, Pablo Escobar... lidi, o kterých se čte v knihách, Carl Lehder. A já jako kluk z
New Yorku sem nevěřil, že by se tohle někdy stalo. Jestli si myslíte, že mají kanceláře v hangáru s počítačama,
tak ste na omylu. Je to tam banda povalečů. Pouliční zloději, kteří měli štěstí.
Zkusme to říct srozumitelněji, aby tomu rozuměli američani. Američani sou zvyklí na Italy v mafii. Kolumbijci mají svou
věc, je to mafie ale kolumbijská mafie. V té době byla jen jedna rodina, o které sem věděl.
To byla rodina z Medellin. Rodina Ochoa byla velmi respektovaná rodina farmářů,
která byla vlivná ve svém rodném městě Medellin. Takže mají samozřejmě tu hlavu, toho "Capa", a přestože
si většina lidi myslí, že Escobar byl králem kokainu a tak, ať si tomu klidně věří. Hlavou byl ale Ochoa.
Ne maldej Favito, ale starej, tichej, kterej neseděl v krimnále. Fabio Ochoa, patriarcha rodiny Ochoa a sydikátu Medellin.
Této rodině je připisován obrovskej růst kokainovýho byznysu. Rafa byl takovej náměstek, ovládal snad každý kilo koksu,
který přišlo do USA od lidí z Medellinu. Rafa věděl kdy to dojde, komu to půjde a kolik oni na to vydělají. On si vydělal...
to se snad nedá ani spočítat kolik, prostě miliony jsou málo. V USA nebyl nikdo vyšší než on ze syndikátu Medellin.
A jako mafie, i on měl svou armádu, kteří pro něho dělali. Někteří prodávali drogy, jiní dělali stráž. On měl účetní,
právníky,... Podle Vás tohle nejsou kokainoví kovbojové? - Vubec ne.
...on měl prostě všechno v této zemi. Ty drogy neposílalo několik lidí ale jedna organizace, Medellin.
Federálové odhadují, že Medellinové ovládají 80% kokainů, který se dostane na území USA.
Federálové říkají, že tito tři muží ovláadjí organizaci, která je brutálnější a minimálně stejně silná jako americké mafie.
Z mých zkušeností s mafií v New Yorku můžu říct, že Komubijci vydělali mnohem víc peněz za mnohem
kratší dobu. On tom se mafii ani nezdálo. Kolumbijci mají farmy úplně plný kokainu, protože to pořád produkovali,
ti chlapi ty listy žvýkali celou noc a pracovali bezpřestávky. Tam dole není žádnej průmysl, oni si tímto vydělávali.
Ti chudí farmáři za to moc peněz nedostávají ale byl to kompletní proces, jako fabrika, všechno pracuje.
Tenkrát sme používali kratkovlnné vysílačky. Tam nebyly žádný telefony jak ukazují ve filmech "Zdar, jak se vede
tam u vás v Kolumbii? Potřebuju 600 kilo." Tak to prostě nebylo. Měli sme antény, který se vysouvaly ze země.
Krátká vlna se zapnula v učitej čas a tak sme mluvili. Tuto hodinu v Miami se podařilo zachytit krátkou vlnu,
většina rádií nechytá. Kódované instrukce byly vysílány z vysílače v Medellin, Kolumbie, od největší pašerácké organizace.
"Dobytek je připravený. Dobytek je připravený." "V osm hodin. V osm první."
A tak sme naplánovali lety. Měli sme vlastně smlouvu s Kolumbijci. Já sem to domluvil s něma a ona pak řekli
"Máme nachystaných 100 kilo, přileťte si pro to." Bylo potřeba proletěk údolím, aby tě nikdo neviděl.
Nikdy nebyl problém přistát, ani vlétat. Všechno tam bylo podplacený, včetně vlády.
My sme tam to letadlo prostě poslali. Kolumbijci byli úplně mimo, 99% drah byly z písku nebo z trávy a nikdo tam
napracoval. Proto sme si brali sebou vlastní vybavení. Byly tam všude vidět vraky letadel. To nám se nemohlo stát.
Letadlo přistálo, jednu noc tam museli přespat a místní se hned ptali "Zůstanete? Chete babu? Chete mou malou
Něco na pití?" Tak sem řekl, že určitě poletíme zpátky ožralí... spatnej nápad to ale nebyl.
Až bylo letadlo naložený, zpátky se dalo přiletět ze dvou stran. Z východní strany Key West, což je kratší,
nebo ze západní strany, která byla lepší protože vše se většinou odehrávalo na východní straně a bývali tam
hlídky, tak sme se tomu vyhnuli. Nikdo si nemyslel že by tama někdo letěl.
Častější hlídky a důkladnější prohlídky na východním pobřeží donutily pašeráky soustředit se na západ.
Tak sme přiletěli od západu, skoro až do Georgie, tam se otočili a letěli zpátky. Teď to vypadá že letíte na jih
a nikdo letící ze severu nedělá nic ilegálního. Kdybyste chteli tak byste klidně přesmístili 62 tisic mrtvol
letadlem v USA, protože já nevím kolik jich lítá zaráz, ale tam nejsou žádný kontroly, dá se přistát na malým
letišti a policajti nejsou na každým letišti "Hele, co máte v letadle?". Udělali sme dojem že přistáváme na letišti
ale jenom sme nad ním proletěli a přistáli na koupeným pozemku. Postavili sme tam 2 runwaye, pár stodol, což
byli hangáry, který jen vypadaly jak stodoly. Když se otevřely vrata od seníku, bylo vidět, že je to tvarovaný
pro ocas letadla. Měli sme pár starých rodinných aut, do kterých se hodilo 300 kusů. Auta měli vzduchový
odpružení, aby si nesedli až k zemi po naložení a pak sme auto vezli na otahovce. Udělali sme si odtahovou firmu
a koupili si benzínku a dílnu tady v Miami. Chlápek co řídil odtahovku dostával objednávky na odtah,
a zřejmě věděl co se převáží v autech, ale bylo mu řečeno, že když ho chytnou policajti, tak řekne, že neví
Když to auto řídíš tak se blbě vysvětluje, že nevíš co je v kufru, ale chlápek v odtahovce o tom ví houby.
Prostě nevíš. Mám objednávku odtáhnout auto. Takže policajti můžou auto zadržet ale řidiče odtahovky ne.
Nebo sme jezdili v koloně. První auto dělalo hlídku a jelo se do Miami. Takhle sme to dělali 6 enbo 7 let.
Nikdy nebyl jedinej problém. To byla výhoda toho pozemku. Hlídky braly auto jedocí z jihu na sever ale naopak ne.
Mickey pak začal dělat "vyhazování ze vzduchu". Měli sme loď, které vyzvedla zboží vyhozené z letadla mezi Kolumbii
a Bahámama. Balíky měly majáky aby se daly lehce najít. Střední konzole se otevřela, tam byly prostory pro naplnění
a pak se to dovezlo lodí na břeh.
Problém ze začátku byl způsob balení zboží, protože Kolumbijci sou tak dobře organizovaní, že poserou balení.
Slaná voda se dostalo do koksu a pak z něho nic není. Mickey byl přesvědčenej, že je naučí jak to balit.
Poslal sem nahrávky, fotky, krok po kroku jak to dělat. Kolumbijci ale prostě nebudeš říkat co dělat.
Takže Mickej s něma mohl mluvit dneska, zítra a oni to prostě neudělali. Moji kluci to letěli vyzvednout a zas to nebylo
sbalený. Jako vždy. Oni to vyhodili, více než půlka se rozletěla a oni tak přišli o miliony dolarů. Špatně to balili.
Takže kvůli jejich blbostí to bylo poškozený vodou. Pak to sváděli na nás, ale mys sme řekli "To je váš problém."
Až na třetí pokus to vyšlo. A pak to fungovalo pořád. Někdy sme jezdili "předními dveřmi". To byl průplav Hallover.
Tam sem si totíž všml hotelu Harbour House, kterej měl výbornej výhled na 12. patře. Tam seděla holka, která
tam měla placený bydlení a když sme projíděli, měla výbornej dalekohled a rádio. Na tom sme poslouchali kde je
"konkurence" neboli celníci. Věděli sme kde se pohybují. Jednou sem se takhle vracel v lodi a mluvil sem přes rádio
s kolegama z hotelu a z ničeho nic se objevila pobřežní hlídka s M16kou. Mysleli jsme, že nejdou po nás ale prostě
kontrolují lodě. A já sem měl v lodi zboží. Ale když připlul vedle mě, jeho loď dělala "bum bum bum" tak říkám "Dělá
vám to hroznej rachot." Policajt odpověděl "Jo, to už dělá od včerejška." Pak se otočil a když byl 100 metrů ode mně,
a najednou "booom". Myslel sem, že střílel z pusky. Ale jak sem se podíval, viděl sem jak píst vyletěl z motoru a skákal
po hladině jak kdyby nějakej kluk hodil placák. A za tím vyletěl plamen. Sem si říkal "Do prdele." V rádiu sem pak
slyšel, že nemají jak se dostat na břeh. Tak se se zeptal jestli potřebujou odtáhnou, hodil sem lano a oni vlezli ke mně
na loď a já sem táhl pobřežní stráž a celníky. V lodi sem přitom měl 350 nebo 400 kilo. Ta holka co byla nahoře v hotelu
pak řekla, že kdokoliv jinej by zpanikařil a skočil z lodi. V přístavu sem měl několik míst pro stání a druhej den přijela
moje odtahovka s přívěsem na objednávku. Moje dílna byla asi jen 4 bloky odtam, tam jsme dali loď, otevřeli, vyložili
zboží do aut. Pak jsem to převzal já. Měl sem různý úschovny v Miami. Skladoval sem to u obyčených lidí.
Pracující lidi, kteří si chtěli přivydělat. Hledal sem lidi z rozumné čtvrti, kteří tu drogu fakt nebrali. Párkrát sem totíž
udělal chybu a pak sem v balíčkách našel dírky kam lidi asi strčili slánku a to udělalo díry jak od krys. A nebylo to v
jenom, ale třeba v 5, takže chyběl zhruba gram nebo dva z každýho balíčku. Najel sem vždycky do garáže s těma
autama, vyndal zboží. Ten dům musel samozřejmě mít garáž protože toho bylo tolik, že by se to na ulici dělat nedalo.
Pak sem to přepočítal, zkontroloval. Dělal sem jenom ve dne, nikdy v noci. Každej balík byl speciálně označnej, třeba
300 měly kola a 200 měly brýle a každej znak patřil určité skupině. Byly tři nebo čtyři skupiny. Chlapi pak jeli autem
např. do Dennys nebo Uncle Toms kde byl Kolumbijec, kterej to tu prodával, předali si klíč a to bylo všechno.
Nikdy se nestávaly blbosti jak v Miami Vice, kde přijeli poldi se zbraněma a "Ukažte nám kufr! My to zkontrolujem."
Takhle to prostě nefunguje. Tito lidi byli ovládaní těma od tam z jihu. Takže oni neměli na výběr. Oni to taky brali, ať
už to byl odpad nebo to lepší, oni si taky dávali. Já sem to dodával velkoobchodníkům. Ti to rozdělili zas na menší, podle
toho co jejich delaři chtěli. Pamatuju si kilo za 40 až 50 tisíc dolarů. A nám dávali ještě za dopravu. My sme tenkrát
dostali 3500 dolarů za kilo. A abych si pojistil peníze, dodali sme jenom půlku. Oni dali peníze do kufru a pak auto vrátili
a pak až sem jim dal zbytek zboží. Drželi sme všechny pryč od sebe tak aby se to nedalo vystopovat zpátky k nám.
Z toho sem měl největší strach, že ti velkoochodníci, kteří to dávali 5 dalším, někoho z nich chytnou, ten nebude chtít
do krimu tak by řekl "Tohle můj hlavní dodavatel." Protože pak se kruh stejně vrátí k němu. Rafa mě pak začal
Vykládat "Musím jít zabít tam toho, protože toho chytli a on to bonzne." A takový bláznivý historky. Takže já sem se
snažil se od distancovat. Proto sem jim nechával ty auta. Oni totíž neveděli kde se to auto vzalo, prostě tam bylo.
A auto s peněži se zase nevracelo tam kde se předával koks, protože koks a penzíze nesmí být na stejným místě.
Peníze zůstavaly ve skladě, vzal sem si z toho zvůj podíl a zbytek nechal tam pro zaslání Ochoaovi a Escobarovi.
V té sobě sme spolipracovali s Noreagou v Panamě.
Zmemě generála Noreagy je mekkou pro praní špinavých peněz. Peníze se tedy daly na letadlo, to letělo na Panamu
k Noreagovým lidem - Měli povoleno tam přistávat - protože my sme nikdy neposlali míň, než 10 milionů dolarů.
Neomezené množství peněz se dá dovážet a vyvážet ze země bez jakýchkoliv protokolů a praní peněz není trestné
Ty peníze tam vyložila armáda a oni to pak vzali do banky a mys sme byli partneři v té bance s Noreagou.
Prostě založili účet a měls účet. A cokoliv sis chtěl koupit, vypsals na to šek. Často sem udělal dohodu, že místo
aby mě dali peníze, z 500 kilo mě dali 100 a já sem to prodal za 25 tisic. Tak já sem si pak ze zásilek vybíral to nejlepší
protože ne všehno bylo stejný. A pak sem začal s maxem na každé zásilce vydělávat 750 tiscic až milion dolarů.
On řekl "Já vydělám 250 tisíc jenom na dovozu", takže on měl nejen ty kšefty kde mohl sedět na prdeli celej den,
ale i další takže si vydělal tři krát více peněz. Ty drogy byly všude. Všichni to začali šňupat. Pamatuju
si 80. léta, neuvěřitelný. V 80. letech to bylo prostě "in". A kdyžs někam šel tak
se nedalo ani jít na záchod bez toho aby tam někdo nešňupal. Všude bylo slyšet jak lidi šňupou. V některých podnicích
byl povrchu stolu zrcadlový a číšnící pomáhali lidem šňupat. Jednu dobu byli v Miami autonehody, který by jinak
rutinní, ale tenkrát všichni z auta utekli, v autě byl kokain a zbraně.
Tato dodávka byla zastavená hlídkou a v ní našli 30 pytlů s necelou tunou 90-95% čistýho kokainu.
Na jižní Floridě je víc kokainu než kdy předtím. Nedříve byly případy držení kila, dvou, ale pak i tuna a 5 tun.
Byla doba kdy jsem během 5 let soudil případ největšího množství kokainu v historii 10 krát.
Každej případ byl větší, než ten předchozí a byl to další rekord.
Většinou je pád cen zoží dobrou zprávou. Ne však v případě současných prodejních cen kokainu.
Miliony dolarů ve formě drog padaly ze vzduchu. Jednou se stalo, že kazatel v kostele mluvil o užívání drog,
a z ničeho nic proletěl střechou balík kokainu v hodnotě půl milionu dolarů. Protože letadlo letělo mimo kvůli celníkům.
Cena nelegálního bílýho prášku padla o 50% na jižní Floridě během posledních dvou let.
Bože, dyť byli lidi z Calla, další syndikát z Baronquilla, množství dováženýho kokainu se prostě začalo násobit.
Miami-Kolumbijská spojka tvoří 80% z ročního obratu 2 miliard dolarů získaných dovozem kokainu do USA.
Miami je jednou z hlavních poboček obrovské firmy, které by se dalo říat Kokain a.s.
Florida je zaplevaná kokainem.
Bylo to všude. Prostě všude.
Kluby, restaurace, všude.
Z drogy pro elitu se stává droga pro dělníky. Lidi ze střední třídy si mysleli, že to je jak pivo nebo popcorn.
Jeden z 10 amerických dělníku je na stavbě sjetej.
Lidi to nosili kolem krku, vůbec to neschovávali. Nikdo neměl snahu to schovávat.
Jednou sem to zkusil, samozřejmě. Ale nikdy sem nepochopil co ti lidi na tom vidí.
Je to tak... intenzivní. Nevím jak to popsat. Je to prostě nejlepší. Fakt.
Lidi kvůli tomu bláznili.
Jen v Dade County se smrtelné předávkování zvýšilo o 88% za posledních 12 měsíců.
Před 15 lety byla jedna smrt z kokainu ročně vzácností. Teď je to kolem dvou srtí týdně.
Lidi to začali kouřit.
Studie naznačily, že většina uživatelů kokainu jej začla kouřit.
Tys sem přišel kvůli kouření kokanu? - Jo.
Nebylo to tím koksem, ale kouřením těch výparů. Lidi magořili. Zamykali se doma a inhalovali.
Jednou sem byla vzhůra skoro 4,5 dne bez přestávky. Žádný jídlo, žádnej spánek.
Já sem to nedokázal pochopit. A říkal sem si, dělejte to. Pro mě to byl jenom kšeft. Čím vic fetovali, tím víc sem vydělal.
Já sem sem přišel a měl sem u sebe 750 nebo 800 dolarů. To sem měl pro sebe. Bylo mě 25 nebo 26 let.
Pamatuju, že když sem s tím začínal, používal sem byt svýho dědy na South Beach.
Skladoval sem tam ty kila kokainu. Nikdy nezapomenu když on to poprvé viděl, zeptal se mě co to je.
Tak sem mu to vysvětlil a on řekl, že to nechápe. Tak sem se ho zeptal, jestli chápe že výdělám 50 tisíc za týden
A pak si pamatuju, jak sem za ním šel a řekl sem mu, že už nebudou používat jeho byt, že někomu za to zaplatím.
A on řekl "Počkej, ne, to nedělej." Tak sem mu vysvětlil, že to nevadí, že už mám milion dolarů.
A řekl "Ne, ty nemáš milion dolarů." Říkám "Fakt, mám milion a někomu zaplatím za skladování,
už tě s tím nechci trápit." Protože tenkrát pro měl byl milion hodně peněz.
První milion, kterej vyděláš je hodně peněz. Ale pak už to bylo jen...
Koncem 70. let byla americká ekonomika špatná. Ekonomické noviny mluvily o celostátní recesi.
Nezaměstananost byla obrovská. Lidi přicházely o domy, reality šly do pekla.
Drogový byznys prudce působí na naši ekonomiku zde na jižní Floridě.
Ale v Miami se nadalo koupit dům. Prodejci nestíhali zásobobat zlaté Rolexy.
V prvních 6 měsících roku 1977 dosáhl maloobchodní prodej obratu 10 miliard dolarů. Tady se recese nekoná.
Jižní Florida se drží líp, než větsina země.
V Miami se prodávaly neprůstřelný auta za statisíce dolarů. Ferrarri a Mercedes se nedaly koupit.
Někteří prodejci aut, kterých jsme se ptali řekli, že mají zásobu aut na necelý měsíc.
Sice berou objednávky, ale dodání se zpozdí.
Všechy auta šly na "trh drogových dealerů".
Drogy a peníze si jdou ruku v ruce na jižní Floridě. Maloochodní obrat je 7 milard dolarů ročně.
To je zhruba 12 tisíc pro každou domácnost v Dade County.
V Miami, když se podívaté do peněženky, vytáhnete bankovku a prozkoumáte ji, najdete na ní kokain.
Výdělky místích drogových bosů udělaly z Miami ekonomiku odolnou recesi.
Každý den přitékají peníze do naší kokainové ekonomiky. Kupují se reality, lodě, auta.
Měl sem Prosche Turbo, Mercedesa 6.9, to byly nejžhavější auta.
Jednou jsme se pohádali. Ona cosi chtěla a já ji to nechtěl dát. Dala sem mu facku.
Vyhnala mě před barák, kde sme prostě vzali dva Mercedesy a totálně je rozmlátili.
Jon vzal pistoli a prostřílel auto vedle mé hlavy.
Musel sem sehnat někoho, kdo je odveze a zvrakuje.
Obě auto jsme zničily. Pak druhej den sme se o tom smáli.
Zničiliy sme hodně věcí. To byly auta za 100 tisic dolarů.
Tenkrát byla firma L.P. Evans Mercedes. Měli chlápky jako Max, Rafiel, 2 nebo 3 jeho lidi.
Ti kupovali průměrně kolem 8 až 10 Mercedesů ročně. Od prodejce Mercedesu, šekem z Panamy.
Kdo si koupí 8 až 10 Mercedesů ročně? Ale jim to tenkrát bylo jedno. Stačilo přijít, hned sem slyšel
"Zdravíme pane Robertsi, co byste potřeboval?" "Chci támhle tu 6.9." - "Může být černá?"
"Jasný, potřebuju kombíka pro jeho milenku."
Pak sem prostě vypsal šek. nebyl ani pokladní. Chlápek si vzal Panamskej šek a já si šel pro auto.
Skoro nic se neděje pro zastavení toho jakoby chorobného šíření kokainové ekonomiky.
Tenkrát prostě všichni chtěli peníze.
Není nic zvláštní, když latinský američan utratí 20 tisic dolaru za všelijaké zboží.
Nejlepší pro prodejce je to, že platí hotově.
Jestli nejsou prodejci na jižní Floridě závislí na drogách tak mohou být závislí na penězích z drog.
Koupili sme si Cesnu Conquest a zaplatili za ní 980 tisíc dolarů. Hotově. Zkuste to udělat dneska.
Nikdo ani nepřimhouřil okem.
Oni tuší odkud ty peníze jsou, ale přeci se tomu nebudou bránit.
Nikdo ani nepřimhouřil okem.
Nic se neptej, nic neříkej. Vem ti prachy a utíkej.
Bylo jim to u prdele.
Prodeje marihuany a kokainu na Floridě vydělají tolik peněz, že pašeráci doslova nemají kam to dávat.
Představte si, že sem měl odpadový pytle na zahradě, v každým 1.7 milionu dolarů. Neměl sem kam to dát.
On to zakopával a dával do krmiva pro koně. Hraábla sem do toho a našla tam ty peníze.
Nikdo se prostě na nic neptal, protože sousedovi sem taky dával 10 kilo týdně.
Čtvrť Tierra Del Rey se rozpadala když sme se přistěhovali.
Můj soused naproti dostával 20 kilo týdně, takže mě taky ochraňoval.
Nejprve nikdo nevěděl kde vzít prachy, z ničeho nic jich měli plno. Celá čtvrť.
Když sem uktratila zbytečných 100 tisic, který se utratiit neměly tak to nevadilo. V tom byl Jon hodnej.
Bylo to úplně jedno. Nikdy se mě nestalo, že bych si řekl "A jé, na to nemám prachy." Jak to bylo možný?
Měl sem tři závodní lodě na zahradě, 2 pumy. V domě bydlely americký pumy.
Na zahradě ještě vrtulník, kterým sem lítal na dostihy. Všichni ostatní tam jezdili autama.
Hodinu sem se díval na svý koně, skočil do vrtulníku a letěl zpátky domů.
Měl sem zároveň 40 nebo 50 závodních koní. - Výborný koně.
Víte co to měsíčně stálo je živit? 50 tisic jen za jídlo.
Bylo jedno co to sotjí protože byly prachy.
Lidi chodily pařit.
Z ničeho nic se objevilo několik špičkových nočních klubů.
Už je to roky co se otevřel doopravděnský noční klub na Miami Beach.
Jockey Club, Turnberry, Palm Bay Club, Cricket Club.
Jednoznačně nejlepší klub byl Coconut Grove. Chodili tam skoro exklizivně drogový pašeráci.
Protože kdyžs v tom dělal taks měl ty prachy a mohl ses bavit. Neomezeně.
Chodívali sme do restaurací na večeři. The Palm, Joe Stone's. - Nejlepší byla The Forge.
Pustili nás dozadu do salónku, zavřeli nás tam a my sme utratili 20 tisíc, něco rozmlátili, zaplatili to.
Bylo to jak odpad. Ty prachy byly nicotný.
Jon rád chodil na děvčata. - Nebyl problém utratit 5 tisíc ve strip baru.
A to nemluvím o jedné noci, ale o 3 nebo 4 týdně. A říkal sem kámošovi "Vidíš tu holku? O co že ji
neska večer přefikneš?" On řekl "Ne, na mě se ani nepodívá."
Tak sem se ji zeptal "Kolik chcete za sex s tímto chlápkem?" Řekla "To nedělám."
Říkám "To neděláte? A co 500?" "Ne", "Tak tu máš 1000.", "Ne.", "Tak 2000."
Během chvilky prostě povolila a za 2 nebo 3 tisíc do toho šla. A kámoš z toho byl celej rozklepanej.
Lidi nechápadli jak si to všechno můžeš dovolit. Pořád věřím tomu, že každej má svou cenu.
Dá se začít u vysoko u Nereagy v Panamě, pak níž u uředníků, policajtů.
Když někoho zastaví s 50 kilama v kufru, dej jim úplatek.
Možná nešlo uplatit policajta 20, 50, 100 dolary, byly v tom stovky a stovky tisíců.
Řekni jim, že za hodinu dostanou jakoukoliv částku, hotově.
100 tisíc dolarů, tři čtvrtě milionu..
Ale musíš zachránit koks. A většinou to vyšlo.
Jednou sem si všiml nadporučíka, kterej pracoval v North bay Village. Jednou sem
za ním šel a říkám "Hele, potřebuju dostat pár lodí za policejní stanicí North Bay Village."
On řekl "Dívej, budou tam 2 hlídky ale klidně vám to pomůžeme odvíst kam budete chtít."
Čtyři starostové byli odvoláni z funkce a někteří odsouzeni kvůli korupci.
Byli jsme tak mocní a měli tolik peněz.
- Jsou místa, kde jsou mocnější než vláda? - Bohužel, asi ano.
Byl sem členem republikánské strany. Howard Baker mě poslal s prosbou o příspěvek a pozvánkou do
Washingtonu. Byl sem tam mezi senátory, všichni ti lidi z vlády a nikdo se mě nidky nezeptal co dělám v Miami.
Přivítali mě tam protože sem poslal velkej příspěvěk republikánské straně.
Říkal sem si "Tohle sem dokázal s drogama, ničím jiným."
Pašování kokainu a ty peníze. Ty peníze zničily veškerou morálku v této komunitě.
Milony dolarů v hotovosti podporují síť drogových bank.
Viděli ste snad někdy město s tolika bankama? To je v tomto městě tolik průmyslu a obchodu? To ne...
Podezřelý pro soudní úředníky je fakt, že se minulý rok do Miamských bank vložilo 6 milard přebytečných dolarů v hotovosti.
Prezidenti bank přepočítávaly bankovky několik dní.
- Je Landmark kokainovou bankou? - Ne. Každopádně není.
Banky investovaly do obrovských počítadel bankovek.
Protože jim už došlo místo, banky se obracejí na Federální rezervu.
Úřady nám sdělily, že banka této velikosti většinou vloží do Federální rezeevy 12 milionů dolarů ročně.
Banka Continental National ale minulý rok vložila 600 milonů v dolarů hotovosti.
Uvědomujete si, že něco není v pořádku?
Toto je počítací místnost Federální rezervy v Miami. Minulý rok měli nadbytek 5 miliard dolarů.
To je víc peněz, než ve všech ostatních Federálních rezervách dohromady.
Miami by se dalo popsat jako zahraniční pobočka praní peněz pro Kolumbijce.
Na jižní Floridě jsou tisíce pozemků v hodnotě více než 1 milardy dolarů z nelegálních peněz.
Koupili sme pár domů, lodní firmu, pozemek pro dílnu na lodě, byty, plno skladů.
Zabavili jsme majetek v hodnotě 130 milonů dolarů na Floridě.
Koupili sme 2 čtvereční kilometry půdy. - Plno realit.
Koupili sme budovu pro rádiové vysílání.
Pak čtyři čtvereční kilometry ve střední Floridě.
Drogoví dealeři přišli a koupil 8, 10, 15 domů.
Na jednom místě v jižní Miami sem měl skoro celou čtvrť. Měl sem 24 milonů dolarů v realitách.
Jednou sem jel do práce, najel sem na dálnici a nádherně sem viděl na centrum Miami a začal sem
počítat. Bylo tam 22 jeřábů. Byli vidět na horizontu.
Řekl sem si "Zajímalo by mě, kolik z toho je z drogových peněz."
Bože, kolik sem utratil? ...
Bylo to tolik peněz, že jakmile to tam proniklo, nedalo se toho zbavit.
...asi tolik kolik sem dal do banky, 50 milionů. Lehce, lehce.
Milardy dolarů mohly dotovat výstavby v Miami ale byly to krvavé peníze.
Odbchodní centrum Dadeland 11. července, 1979 - 14:28
V roce 79 to začalo být na ostří nože.
Dadeland byl ten zlomový bod. První přestřelka kokainových válek na veřejnosti.
Přestřelka se odehrálo zhruba o půl třetí dnes odpoledne když 2 nebo víc latinských američanů
přišlo do obchodu Crown Liquors u OC Dadeland. Pak přišli další dva nebo tři a začalo se střílet.
Věděli jsme přesně o co jde. Další Kolumbijská přestřelka kulomety.
Momentálně jsou dva mrtví a další zranění.
Uvnitř obchodu ležel v krvi jeden Kolumbijec a další člověk nepocházející z Kuby,
oba podezřelí z pašování drog.
Rychle sem tam jela a řekla jsem "Já jsem z novin Miami Herald. Co se tu stalo?"
Policajti byli prostě v šoku.
V životě sem neviděl tolik... jak to říct?
V červenci 1979 sem dělal na oddělení vražd asi dva roky. Ale tohle si nikdo do té doby neuměl představit.
Všude bylo sklo, bordel. Nábojové pláště bylyna zdech, na zemi. Vypadalo to jak přestřelka na divokým západě.
Střely lítaly i všude po parkovišti.
- Viděl jste co se stalo po přestřelce? - Oni utelki. Nevím kam. I já sem zdrhal.
Nevinní kolemjdoucí se utíkali schovat. Nádžre aut byly prostřílené, vytíkal benzín.
Bylo to vlastně na dvou místech. Tam, kde byly mrtvoly uvnitř Crown Liquors,
ale i na parkovišti, kde jsem vyšetřoval já. Tam jsme našli ten "válečný vůz".
Na severní straně obchodního centra byla nalezená dodávka s otevřenými dveřmi a spuštěným motorem.
Úplně nová dodávka 1979 Ford Econoline byla předělaná pro přepravu ozbrojené posádky.
Byl to prostě vůz smrti.
Mělo to zpevněné železo přivařené na boky, otvírací okénka pro zbraně.
Na boku byl nápis "Zásobování olav Dobré časy".
Uvnitř jsme našli 14 různých zbraní.
Ti zabijáci byli jak jižanská generace. Vystříleli zásobník, zbraň zahodili a vzali si další.
Měli všechno. Brokovnice, karabiny, MAG 10, uzi, různé ruční pistole a munice do všech zbraní.
Válečný vůz byl zlomovým bodem, protože policie si uvědomila s čím bojuje, a že ani oni nemají tolik zbraní.
- Co Vám naznačuje počet zbraní v té dodávce? - No, byli dobře vyzbrojení a byli nachystaní bojovat.
Kulky lítali všude.
Konečný počet bylo celkem 83 střel ze všech zbraní.
Bůh ví kolikrát ti lidi vystřelili. Na obětech bylo tolik ran, že jsem to nemohl přesně spočítat.
Dělali jsme standardní ověrování ale dodávka byla falešně registrovaná, zbraně taky.
Když jsme navštívily ty adresy, které byly pravé tak ti lidi utekly, takže to šlo pomalu.
Policisté prohledávali okolní čtvrtě více než hodinu ale nenašli žádné podezřelé osoby.
Říkalo se, že případ zůstane nevyřešený, protože jsme neměli žádný úspěch ani 2 dny poté.
Byl to tu nevídaný jev, úroveň brutality byla nesrovnatelná s jinými případy.
Myslím, že to byl první případ střelby z kulometu na veřejném místě, za bílého dne,
všude nakupující lidé a kolemjdoucí. Samozřejmě potom se to stávalo často.
Byl to začátek války. Začátek kokainových válek tady.
Místní dektektivové vražd říkají, že Miami je uprostřed války o narkotika mezi kolumbijskými a kubánskými dealery.
Miami se začalo měnit. Kolumbijci se snažily vytlačit Kubánce.
Začala šílená tahanice o podíl na trhu.
Jedním z důvodů násilí byl konkurenční boj.
To násilní udělalo z Miami město kokainových kovbojů.
Říká se jim "kokainoví kovbojové".
Ta věc okolo kokainových kovbojů, to byli všechno lidi z Medellinu.
Odhaduje se, že na jižní Floridě žije a pracuje v drogovým byznysu 100 tisíc nelegálních přistěhovalců.
Když šli po svým cíli, zabili manželku, sluhu...
Když tam byl pes, zabila psa. Když tam byl pták, zabili jej. Zabili třeba i zlatou rybku.
Když přisla ke dveřím holka prodávat sušenky tak ji taky zabili.
Lidi, děti, kdokoliv stál poblíž.
Zabíjeli kohokoliv v blízkosti.
Jesus Hernandez byl zabit ve svém autě na rušné jihozápadní ulici v poledne.
Nekolik kulometů.
Ra ta ta ta ta...
- Pak sem slyšel to ba-bum ba-bum. - Pa pa pa pa pa...
Byt byl prostřílen střelbou z kulometů. Podle policie to je značka kokainových kovbojů.
Dělo se to na dálnicích, US 1, v některých případěch v rodinných čtvrtích.
červený Mustang jel severně na jihozápadní 107. ulici, přijel vedle něj zelený sedan a spustil palbu.
Nástroje smrti jsou automatické zbraně a brokovnice.
Takové věci se vidí jen v televizi. To se v reálném životě nestává.
Svědci to místo popsali jako válečnou zónu. Miami Vice, akorát to nentáčely kamery.
Ale tohle bylo reálné. Dělo se to doopravdy.
Pět lidí bylo zavražděno tam, tři zas jinde.
Tichá rodinná čtvrť v Kendelu se dnes večer stala místem brutální hromadné vraždy.
Našlo se šest těl v luxusním rodinným domě.
Policie říká, že je to nejhorší hromadná vražda v dějinách tohoto města.
Policie si myslí, že vražda souvisela s drogama.
Mluvíme tu o hromadných vraždách, které by dnes byli hlavní událostí ve zprávách na všech stanicích.
Tato úroveň násilí se ale opakovala denně, takže místní média si už pak jen říkali "To je jen dvojnásobná,
trojnásobná vržda." A stalo se samozřejmostí, že jsme jezdili z místa činu na místo činu.
Muselo zemřít 4 nebo 5 lidí aby z toho byl větší poprask.
Pamatuju si, že za jednu noc bylo pět různých vražd.
Za podledních 48 hodin se stalo osm vražd.
Člověk nidky nevěděl kdy zakopne o další mrtvé tělo.
Miami se podobalo masakru sv. Valentýna v Chicagu ve 20. letech.
Gangsteři projížděli ulicemi, stáli na podlaze auta a střílely z kulometů Thompson 45 v Chicagu ve 30. letech.
To co se tady děje by ze Chicaga v letech prohibice udělalo takovou legrační ostudu.
Jeden z policistů tenkrát řekl, že to je jak Dodge City.
Bylo to tenkrát jak na divokým západě.
Ale ten policista neměl pravdu, protože Dode City nebylo nikdy tak násilné jak Miami.
Začátkem 80. let bylo Miamo považováno za nejnebezpečnější místo na světě.
Nejdříve bylo městem vražd Detroit, pak Atlanta a nyní je to Miami.
V roce 1976 jsme vyšetřili 104 vražd. V prvních 7 měsících roku 1979 to bylo 367.
V roce 1980 se stalo 573 vražd. 1981 se zapíše jako rekordní s 621 vraždami.
Do konce roku přepokládáme více než 600 vražd.
S průběhem prosperujícího drogového byznysu v Miami stoupá i počet vražd.
Tresná činnost jde nahoru, zatímco turismus klesá.
Přes temno a zkázu, kterou lidé předpovídají, předpokládáme větší příchod cizinců než minulý rok.
Pro Fidela Castra to byl způsob genocídy. Jedním mávnutím zbavil Kubu tisíců nechtěných lidí.
Dostal z ulice povaleče, zabijáky, zloděje, úchyly, prostitutky, retardy, kriply, všechny poslal na přístav
Mario a poslal je směrem Miami.
Fidel Castro sám veřejně řekl "Spláchl sem záchod Kuby na Spojené státy." Chlubil se tím.
Jedna loď vyrazila z přístavu každých pět minut. Připlouvali celou noc a celý den.
Na Floridě se stalo samozřejmostí, že se střílí, umírají lidé a zabíjaci jsou většinou
přistěhovalci z Kuby v roce 1980.
Počet vražd se ten rok zdvojnásobil.
Je to jak kdyby sem vtrhla invazní armáda, která všechno znásilnila a podpálila.
A to je přesně to, co se děje.
Úmyslné násilí, znásilnění, krádeže.
Za chvíli jsme měli těla na podlaze, poskládané na sobě, byla to ostuda.
Na většině území Floridy se stává tolik vražd, že byl postaven speciální chlazený náklaďák pro
soudního lékaře kvůli ukládání všech těch těl.
Oni si to půjčili nebo pronajali od Burger Kingu, který tu má hlavní pobočku.
Byl jsem z toho nešťastný.
Byli jsme přepadeni mimozemšťany z vesmíru. Oni jsou úplně zfetovaní.
Nikoho moc nezajámalo co se děje v ulicích Miami tak já jsem začal mluvit.
Psychologicky to nejsou ani lidi. Jsou to žvířata. Ani to ne, to by byla urážka zvířatům.
Neexistoval absolutně žádný veřejný pořádek.
Všichni máme zbrane. Moje manželka, moji dva syni, doma máme brokovnici a klidně někoho zabijeme.
Určitě jsem se nepohyboval nikde v Dade County bez toho, abych byl ozbrojen. To bez řeči.
Já jsem měla zbran, nedokázala jsem bez ní klidně spát. Hlavně v tehdejším Miami.
Edna Buchanan řekla v národní televizi, že u sebe nosí dvě pistole.
Manažér Dade County a komise byli nepříčetní.
Miami bylo doslova roztrháno.
Ale policejní pomoc brzy nepřijede kvůli nedostatku pracovních sil.
Federální úřady přiznávají, že jsou zmrzačeny nedostatkem pracovních sil, peněz a zásob.
Policie města Miami začala pak naslepo nabírat nové lidi.
Doufá se, že větší počet policistů na ulici pomůže otočit trend rekordů.
Dřiv bývaly standardy nástupu jako např. uživatel drog nemohl nastoupit k policii, tak to snížili
na podmínku bez užívání za posledních 10 let, to nefungovalo, tak to snížili na 5, což taky nestačilo,
snižily na 2 roky, a dostalo se to až do fáze, kdy stačilo momentálně nebýt pod vlivem pro nástup.
To způsobilo největší krizi policejní korupce od mafiánských dob v New Yorku.
Všichni z toho ročníku policejní akademie buď skončili v kriminále nebo mrtví.
Během víkendu byli zatčeni celkem tři policisté.
Dnešní zatýkání se týkalo dalších sedmi policistů. Někteří z ních podváděly dealery a drogy prodávali.
Tito takzvaní "kokainoví poldové" byli obvinění z konspirace, pašování drog a vyděračství.
Celkový počet je šokující. 40 současných a bývalých Miamských policajtů bylo zatčeno
během posledních dvou let. 16 dalších suspendovaných během posledních dvou týdnů.
A tím to nekončí. Bude suspendováno alepoň dalších 30 policajtů.
Právní řád totálně zkolaboval na jižní Floridě.
Musíme prostě hlídat ulice.
Opravdu jsme se zasadili o nadvládu v těchto ulicích.
Systém trestního soudnictví momentálně nefunguje. A bude potřeba celý nápad znovu promyslet.
Centac 26 začal plně fungovat v prosinci 81.
Před tím bylo 25 organizací Centac v různých městech USA.
Centac znamená Centrální taktická jednotka.
Našim hlavním úkolem bylo spojovat vyšetřování vražd s vyšetřování pašování drog.
Měli dobré kontakty s DEA a FBI.
Jednali jsme s typy kriminálníků, se kterými jsme před tím nikdy nejednali.
Takže nařízení mým lidem bylo jednoduché: Mimořádné časy znamenají mimořádné opatření.
Bylo potřeba použít jakoukoliv metodu pro zničení některých lidí nebo jejich odstraní z ulice.
Zbavíme se jich buď posláním do vězení nebo zabitím.
Byla to jednotka, která měla být iniciativnější a reaktivnější.
Byl to prostě jiný zposob policejní práce a ta doba si o to řekla kvůli charakterů kriminálníků,
jak Kolumbijci tak Kubánci zvenku.
Z Miami se zřejmě stalo peklo v ráji.
Během podimu nebo zimy roku 1981 vyšel článek "Peklo v ráji" v časopise Time.
Časopis Time úplně zničil Miami.
Devíti stránkový článek popisuje hlavně Miami jako centrum drog, kriminility a přistěhovalců.
Obyvatelé v Dade County a Miami se zbláznili když viděli ten článek.
- To je hlavní otázkou: Je bezpečné navštívit Miami Beach? - A co jim říkáte?
Vždycky říkám "Pokud sem nejedete pašovat drogy, jste tu bezpeční jako kdekoliv jinde na světě, i u vás doma."
Time rozdělil město na dva různé světy. Hlavní město slunce a zábavy a hlavní město vražd.
Ten článek byl důkazem toho, že zloději vyhrávají a my prohráváme.
Narodil sem se v Calle v Kolumbii a do USA sem se dostal v roce 1969.
Vyrůstal sem v Chicagu, kde sem dělal s otcem mechanika ve firmě General Motors.
Tam sem se naučil vloupat se do aut.
Když sem vyrůstal tak sem byl známej jako jeden z největších čórkařů aut v Chicagu a po
80. letech sem byl známej jako nájemnej vrah pro syndikát.
Přiznal se k účasti na 29 vraždách během kokainových válek. Je podezřelý z dalších 12.
Dal sem se dohromady s bandou chlapů a začaly jsme krást auta a prodávat je do dílen.
Dostali sme 250 dolarů za auto a ukradli sme asi 5 nebo 6 za jednu noc.
Takže sme si pěkně vydělávali. Lepší než pracovat u otce.
Pocházím z dobré rodiny, nemusel se krást auta ale lákaly mě ty peníze a splnění úkolu někoho ojebat.
Scházeli sme se u jedné hospody protože tam byla telefonní budka, což byla naše kancelář.
A měl sem tam svoje určitý parkovací místo, nesměl tam parkovat nikdo jinej.
Jedno ráno sem přišel a na mým místě stálo auto. Tak sem šel dovnitř a zeptal se čí to je.
Barman mě řekl, že to je nějakých frajerů z Miami. Já řekl, že mě je u prdele co jsou zač.
Chtěl sem aby to auto bylo pryč. Tak sem ho ukradl.
Další ráno sem v té hospodě seděl a přišlo tam pár chlápků a jeden z nich chtěl vědět kdo to auto ukradl.
Tak sem jim řekl, že sem to vzal já. Chtěl auto zpátky ale já sem řekl, že to nebude možný dokud mě nedá 500 dolarů
za to, že stál tam kde nemá. Začal se smát a řekl "Ty máš fakt koule, víš to?" Říkám "Jo, to už sem slyšel."
A pak říká "Tak co s tím udělám." Tak sem řekl "Dej mě těch 500 babek a dostaneš to auto." Dal mě to.
Pak přijel a ukázel mě kufr. Byl plnej zbraní.
Byly tam revolvery, kulomety. A pak se mě zeptal jestli sem někdy byl na Floridě.
Říkám "Jo, s otcem." "A máš řidičák?" Říkám "Jo, asi šest."
A zeptal sem mě jestli bych dojel zpátky. Tak říkám "Jo, ale za kolik?" Nabídl pět tisíc.
Tak sem řekl, že to nebude problém.
Když sme dojeli do Miami tak nám nabídli, že bychom vyřizoval pár věcí. Jen vyzvedávání peněz.
Občas třeba na někoho zatlačit.
Prachy byly dobrý. Platil tisíc dolarů za den.
To bylo poprvé co sme pracovali pro lidi z drogovýho byznysu. Neměli jsme v plánu nikoho zabíjet, sice
se to pak zvrtlo ale...
Po pár týdnech sme se potkali v Jacarandě. Jeden z nočních klubů v Miami.
Přišel tam Flaco a říká "Vídíš těch pět Kolumbijců vpravo? Ti co pijou ohnivou vodu. Zabijem celej stůl."
Tak říkám "Dobře, seženu svoje lidi." Ale Banegas šnupal na záchodě.
Tak sem pro něj šel a říkám "Poď, musím jít, bude se tu střílet." Ale neřekl sem po kom. Řekl ať minutu počkám.
Vylezl sem ven a jak sem čekal tak sem viděl, že on se zastavil u toho stolu a řekl jim co se bude dít, aby odešli
On to posral. Chyba byl v tom, že on znal jednoho z nich tak chtěl varovat kamaráda.
Byl sem venku a on přišel a za ním plno lidí se začalo protlačovat ven. Flaco přijel na motorce
a nasraně říkal "Všechno ste posrali, neměl sem vám nic říkat."
"Jeden v z vás jim to řekl, protože oni o tom nemohli vědět. A znali jenom vás."
Říkám "Jo, já jen řekl jednomu z mých chlapů aby odešel. Vydrž, já s ním promluvím."
Ptal sem se Banega "tys jim to řekl?" On odpověděl "Jo, jednomu sem to řekl, ale nevěděl sem, že to bude ten stůl."
Říkám "Sme v šíleným průseru." A šel sem zpátky za Flacem a říkám "Jo, to byla naše chyba."
On říká "Teď máte problém s bosem. Chce vás vidět." Říkám "Byl to omyl." On řiká "Nehci to slyšet."
"Bos se chce vidět jen s tebou, buď to nebo máte průser."
Tak sme tam jeli autem a po ceště říkám "Ti lidi mě nezabijou ne?" On říká "Nevím, to negarantuju."
Věděli sme, že sme něco posrali. Chtěli zabít šest lidí tak to asi nebudou nějaký sračky.
Ptal se mě jestli mám u sebe zbraň, tak sem řekl, že jo. Ale měl sem ještě jednu na levé noze.
Přijeli sme k hotelu Holiday Inn u I95 a viděl sem jak čtyři chlapi lezou z auta. Ptám se "To sou oni?"
On odpověděl "To je část z nich. Je jich víc nalevo." Podíval sem se a tam byli další čtyři.
Přišel sem k tomu staršimu a on se zeptal "Ty seš Rivi?" Řikám "Jo, sem" "Tak poď s náma."
Vlezl sem na zadní sedadlo auta a tam seděla dáma.
To ona všechno řídila. Cokoliv řekla, oni udělali. Nikdo neodmlouval a její muž seděl na předním sedadle.
Ani neotevřel hubu, na všechno se ptala ona. Říkala mě co dělat a bylo vidět, že ona má tu moc.
Chvilkama mě cukal koutek, říct třeba "Jdi se vyjebat." To radši ne.
Zeptala se "Ty seš ten kdo posral tu přestřelku?" Říkám "No, tak trochu jo."
A řeklě mě, že po těch lidech už šli měsíce a tohle bylo poprvé kdy věděli kam je mají jít zabít.
No a já sem jim to posral. Ona říká "No tak víš co? Najdi je, zabij je a budem si kvit."
"Zajímají mě dva bratři. Ti ostatní měli být zabití jenom kvůli tomu, že tam seděli."
Říkám "To ste chtěli zabít šest lidí jenom kvůli těm dvoum?" Odpověděla "Takto si to prostě vyřizuju, zabít celej stůl."
To mě překvapilo. Mluvila o vraždě jen tak.
Řekl sem jí ať mě dá týden na to abych je našel. Ona řekla "Až je najdeš, tak mě zavolej."
"Dám ti za každýho 50 tisíc dolarů."
Na cestě zpátky sem se na ní ptal Flaca. On říká "To je Kmotra."
Tak říkám "To mě musíš vysvětlit, Kmotra." On odpověděl "Znám ji už z Kolumbie. Ona je smrtelná."
"Jestli neuděláš to co máš, pošle další aby tě zabili." Tenkrát ona byla nejvyšší.
Byla to Kmotra... kokainovýho obchodu.
Když sme dojeli zpátky tak sem chlapům řekl co se stalo, a byl tam Banegas.
Říkám mu "Máme průser s jednou dámou. Jestli to nezpravíme, budem muset zdrhat pryč, půjdou po nás."
On říká "Jo, seženu toho staršího." Říkám "Dobře, seženem jednoho a ten nás pak dovede
k tomu druhýmu. Běž do budky, zavolej je a domluv schůzku na večer. Unesem ho." Tak sme mu volali.
Žádná odpověď. Druhej den zase nic. Třetí den taky. Už sem ztrácel naděj. Čtvrtej den odpověděl.
Domluvila se schůzka u hotelu Ramada Inn. Řekli sme, že máme na prodej zbraně a výbušniny.
Problém byl, že když on tam přijel, měl v autě dítě. 15ti letýho kluka. Nechtěli jsme zabít děcko.
Banegas měl dobrej nápad, čekal s děckem u auta. Čekal sem za stromem a jakmile Banegas otevřel kufr,
přišel sem a píchl sem mu pistoli do žeber a říkám "Tebe hledám." A on říká "Ale já ti nic nedlužím."
Odpověděl sem "Ale dlužíš někomu jinýmu. Hledá tě Griselda Blanco." On říká "Ta tlustá kurva, nic ji nedlužím."
Tak Kumbama ho kopl do ksichtu a vykopl mu zuby. Řekl "Takhle nikdo nebude mluvit o dámě."
"My pro ní děláme." On úplně zblednul.
"Za pár hodin se s ní setkáš." On se začal klepat.
Zhruba za hodinu přijeli a vzali si ho.
Druhej den jsem byl doma a zhruba 4 odpoledne přišla ke mně. Chovala se jak kdyby ten dům byl její.
Moje manželka šmažili ryby. Griselda řekla "Já miluju ryby."
A když sme pak jedli tak mě vykládala jak ty chlapy zabili, jak je rozstříleli. U večeře. Ptám se "Vy ste je zastřelila?"
On odpověděla "Jo, já sem je zastřelila. Pak jsme je rozřezali, dali do bedny jako dárek a nechali kousek odsud."
Říkám "V mé čtvrti?" Odpověděla "Jo, jeli sme na jih tě navšívit. Tak sme je vyhodili po cestě."
Říkám "Si děláte srandu, ne?" Ona řekla "Ne, fakt."
Když sem se pak ptal těch jejích chlapů tak mě řekli že ona má ráda když ty lidi rozřežou a vyhodí.
Griselda Blanco bydlela s matkou. Byly chudé. Dělala pak prostitutku a kapšárku. A potom se přestěhovaly do New Yorku.
Tam začly obchodovat s koksem.
Poprvé sem o ní slyšel v roce 1973.
Z informací, které jsme získaly vyšlo najevo, že ona je potenciální hrozbou pro USA.
Byla významnou kolumbijskou kokainovou pašeračkou.
Rafa a Griselda byli kamarádi z dětství.
Proto dal Rafa všechno jí.
V polovině 70. let byla Griselda v New Yorku obviněná v jednom velkým kokainovým případu, tenkrát asi největším.
Potom utekla a úplně zmizela.
Byl na ní vypsaný zatykač na uprchlíka. Po tom obvinění sem o ní nevěděl nic, dokud mě nepřeložili do Miami.
Nedá se říct kdy přesně přišla do Miami. Zhruba v roce 78.
Nevěděli jsme kde je protože uprchla. Věděli jsme, že dělá dealerství ve velkém.
V té hodně latinské kultuře není zvykem, aby žena byla bosem své vlastní organizace.
Tak mě napadlo, že musela být hodně zlá žena.
Griselda musela ukázat ostatním Kolumbijcům, že má na to udržet obchod, kterej jí svěřili.
Byla ráda, když se ji lidi báli. A bylo tomu tak.
Lidi se ji tak bály, že ji její pověst pronásledovala kamkoliv šla.
Já sem udělal tu chybu, že sem nevěděl přesně co ona je zač. Potkal sem ji na mejdanu u Rafy a já miluju latinský ženy.
Tak sem šem za Rafou a zeptal se na ni. On řekl "Ne, s ní se nezpleť."
A já říkám "Proč ne?" Odpověděl "Jestli s ní budeš mrdat tak já ji budu muset zabít."
Tak sem se zaptal Maxe co je zač. Max mě začal vykládat ty historky.
Byla hypochondr.
Byla dekadentní.
Koupila si úplně nový Ferrari na Vánoce. Stálo 80 tisíc.
Sbírala bohatství.
Její vánoční dárky byly vždycky drahý. Prsten Evity Peronové.
Hrozně kouřila kokain a byla taky lesbička.
Byla paranoidní. Ani ve filmech nebyli lidi tak extrvagantní.
Samozřejmě měla ty tři starší syny.
Svýho posledního syna pojmenovali Michael Corleone, což je kurevsky neuvěřitelný.
Pokud jde o vraždy, bože. - Říkali ji "Černá vdova" protože zabila nebo nechala zabít některé ze svých manželů.
Ona chlapům podřízla krk potom co se spolu vyspali. Nevím kolikrát to udělala. Chtěl sem si to domluvit s Rafou.
Ale Max mě řekl "Jeden večer bude mimo, vypíš se s ní, ona tě zabije a co pak? Pak bude válka."
Griselda byla horší, než všichni chlapi co v tom jeli.
První vražda, do které byla zapletená byl Dadeland.
Proto tam vlezli a ustřelili mu hlavu. Nebo půlku hlavy.
Ten chlap měl asi velkou žízeň.
A tím se přiřadila k nejznámějším pašerákům.
Tohle začalo ty kokainový války.
Čím víc vražd jsme viděli, tím víc bylo poznat jak výraznou roli v tom hraje Griselda, v těch válkách.
Kamkoliv jdou, berou sebou svůj druh krutosti.
Byla známá jako Mama Grina, Kmotra.
Ona byla zodpovědná za většinu vražd, které se staly na jižní Floridě v té době.
Roky 1979, 80, 81, 82 byly ty hlavní kdy zabíjela v Dade County.
Griselda Blanco byla vlastně andělem smrti.
Neznám žádnou jinou organizaci, která by byla spojená s takovým počtem vražd, se kterým je spojená Griselda.
A stačila taková maličkost jako to, že navšívila restauraci, jedla u stolu, majitel dělal problémy...
Byl tam takovej velkej chlap a začal ji otavovat.
A Ona si řekla "Mrdám na toho majitele, zničím mu ten kšeft."
Viděl sem to a odešli sme.
Pak přijeli chlapi na motorkách a ten, co seděl vzadu začal střílet po těch lidech co čekali u vstupu.
A toho majitele zabili kulometem přímo u vstupu. Snažili se to přišít mě, ale já nebyl ve městě.
Museli si zahrávat se špatnými lidmi.
Rivi se stal jejím hlavním vymahačem.
Byla vždycky se mnou a 3 nebo 4 dalšíma chlapama.
Měla sebou armádu.
Takové cestovní obsazení postav.
Ta její četa byla podobná těm, co se vidí ve filmech.
Byl tam Paco, Paco Sapomona, Diego Sapomona, Carlos Banegas, Alonso Iyala...
Takoví vojáci, kteří uměli střlet rovně.
Hugo, Piermo, Vasquez...
A taky se strefovali.
Kubama, Montego, Diego Escobar, Oscar Mario, Haymebauo... vymahači a nájemní vrazi.
Takle se živili. Někdo dělá lékárníka, někdo popeláře, a tohle jsou zabijáci.
To je všechno co oni dělali.
Chucho Caspero byl jejím hlavním vymahačem.
Podle mě to byl jeden z nejlepších vymahačů, kterýho ona kdy měla. Je to legenda.
Dycky našel toho, koho hledal.
Když bylo jejímu synovi 15, nosil u sebe zbraně a prodával 300 až 400 kilo koksu měsíčně.
Chtěl vypadat jako Don Corleone a chovat se jako on. A dařilo se mu to.
Měl agresivní chování po matce. Takovej chytráček.
Jednou byl venku s kamarádama a svou holku a napadlo ho, že by mohl přespat u Chucha.
Přijel svým autem, přes trávník skoro až ke dveřím. Chucho mu řekl ať vypadne.
Tak mu Osvaldo řekl, že jestli ho nenechá přespat tak to řekne matce.
Chucho řekl "Mě je u prdele komu to řekneš. A řekni matce ať se vyjebe."
Chucho ho kopl do prdele a řekl ať vleze do auta a vypadne od tam. "A řekni matce, že sem ti nakopal."
Tak jel dom a řekl to matce. To bylo o ní znamý, že ji nikdo nesmí šáhnout na děcka.
Bylo jedno o koho šlo, byl odsouzenej k smrti.
Vždycky se našel někdo kdo udělal chybu. Ať už ji udělal nebo ne, on měla důvod dělat problémy.
Ten den odpoledne mě zavolala k sobě domů a řekla "Začala sem s ním válku. Už to není můj
kamarád ale můj nepřítel. Jestli ho někde uvidíš tak ho zaštřel."
Rivi a jeho lidi byli vyjeli odsud.
Věděl sem, že to nebude jednoduchý protože on byl dobrej. Kdybysme udělali chybu tak by nás zabil.
Rivi, řidič a další zabiják přijeli bílou dodávkou.
Nebyl sem nejlepším střelcem tak sem si vzal M16ku. Řekl sem řidičovi ať mě řekne až budem vedle jeho
okna, abych začal střílet. Věděl sem, že kdybych otevřel za jízdy dveře tak on byl věděl o co jde. Znal ty triky.
Chucho otevřel garážová vrata, vyjel na 168. ulici a jel na západ směrem na US 1.
US 1 byla asi 700 metrů od tam, takže sme měli dost času.
Zhruba v těchto místech dohnali Chucha, vjeli vedle něj směrem na západ. Vlevo dodávka vpravo Chucho.
Vzal sem kulomet a začal střilet po pneumatikách a po aute. Málem vletil do zdi ale srovnal to a vjel zpátky.
V tu chvíli se blížili k US 1.
Na pravé straně byla benzínka.
Když se sem blížili, Chucho projel tuto benzínku hrozně rychle a jel pak na sever na US 1. Ujel střelcům.
Nikde sem ho neviděl tak sme odjeli. Posrali sme to.
Druhej den si mě Griselda zavolala a řekla mě, že umřel jeho syn, kterej ležel v autě.
Řekl sem, že jsme ho neviděli, jinak bysme po tom autě vůbec nestřileli.
Řekla, že on vzkazuje, že po mě půjde protože mě viděl. Řekl sem, že to je v pořádku.
Chucho byl tenkrát na hledaný ža pašování drog, takže to nemohl nahlásit na policii.
Vzal to dítě domů, dal ho do vany s ledem a jeho žena tam celý večer brečela.
Druhý den zavolal policii a řekl kde díte najdou.
Toto je telefonní hovor, který Jesus udělal. "Prosím, nechal sem tělo mrtvý dítěte, které
včera zabili. Stříleli po mě banditos z bílé dodávky a zabili ho. Tělo je na rohu 7. a 53.
Toto je mešita kde bylo tělo Johnnyho Castra. Chucho hledal kostel kde by ho vzali a našel
jenom tuto mešitu ve stejné čtvrti.
Dítě bylo zabaleno v dece a v rukách mělo tři růže. Jedna pro každý rok života.
A myslím, že tam byl pas. Tady je. Věděl, že tam musí být aby zjistili totožnost.
Narodil se 10. března 1979. Takže mu bylo skoro tři roky.
Uvědomili jsme si, že je to Kolumbijské dítě, protože v něm byla známka.
Kontaktovali jsme pak seržanata Singletona ze Sentacu. Věděli jsme, že se to týká Grisely
a Riverita ale neměly jsme konkrétní důkazy. Žádná fotka vraha, nic.
Nenapadá mě jiný případ kde zemřelo malé dítě.
Malý Johnny Castro byl zastřelen jen protože seděl vedle otce, který byl Kolumbijec a terčem kokainových kovbojů.
Dělal jsem na oddělení vražd asi rok a můj syn byl tenkrát zhruba stejně starý.
Lidi se mě vždycky ptali jestli mě vadí těla a nikdy tomu tak nebylo kromě tohoto případu.
To mě zasáhlo šíleným způsobem protože sem měl děti v tom věku. Bylo to nevinný děcko.
Griselda řekla "Ser na to, alespoň jeho sme dostali." Nebylo ji to líto, bylo ji to u prdele.
I když Kolumbijci dělali věci divokým způsobem, ona to dělala i stupidní způsobem.
Byla trnem v oku nejen lidem tady ve státech ale i lidem v Kolumbii.
Všichni jim říkali, že ta ženská je úplně mimo, a že všem zničí ochod.
Oshoaovi vzkázali, ať nezabijí nevinný lidi.
Jediný, co po ní Kolumbijci chtěli, bylo aby se co nejvíc vyhla Miami.
Ale ona si řekla "Seru na ně. Tady si budu dělat co chci. Ať po mě jdou."
Slyšel sem rozhovory s Rafou ve Španělštině protože sem byl u něj doma jako "Ta zjebaná
ženská, zase mě tohle udělala. Co teď budu dělat?" Tak tam volal a ptal se těch chlapů co má dělat.
A z nějakýho důvodu ji to vždycky všechno prošlo. Přitom měla už dávno být mrtvá.
Zpátky do práce...
Riverito se stal jejím nejoblíbenějším ochranářem.
Dělal sem něco jako ochranu. Byl sem šéfem ochrany. Jen já sem věděl kde bydlí.
Většina schůzek se konala doma u Rafy a Maxe. Maxe sem poprvé potkal u něj doma a od té doby
sem ho neměl rád. Říkal sem Grisele, ať tomu čukrákovi nevěří. "Skončíš kvůli němu v kriminále."
"Až ho příště uvidím tak ho zastřelím." Někdo to pak řekli Rafovi, chtěli Maxe chránit a tak.
Říkal sem "Mrdám na něho, toho čuráka zastřelím." On řekl "Ty mě zabiješ?" Odpověděl sem "Teď ne, později."
Toho chlapa musel člověk respektovat protože mluvil vážně, měl zbraně, plno lidí.
Když někam přišel, bylo vidět, že to je fakt někdo.
Moc sem nemachroval. Měl sem dům v Miami, na Palm Beach. Dva domy v Chicagu a auta.
Měl sem plno aut. Kupoval sem je svým milenkám. Je potřeba mít manželku a pár milenek.
To co sem viděl, co se mě líbilo, to sem si koupil. Nestaral sem se o cenu.
Takovej ten showbusinessovej typ.
Byl to hezkej chlap, uměl anglicky, měl hodně charisma.
To byl jeden z důvodů proč mě měl tak ráda. Vyrůstal sem v této zemi. Nepřišel sem přes vodu rovnou na ulici.
I když byl tak hrozný jak ostatní a zabil asi víc lidí.
Byl sem od jinud ale vyrůstal sem na ulicích Chicaga. Byl sem zlej kluk už od začátku.
Je to chladnokrevný vrah.
Abych řekl pravdu, neměl sem ho moc rád protože se chlubil tím, kolik zabil lidí a tak.
Řekl sem, mu že sem ho zastřelil Mag 11kou. Do obličeje.
Nechtěl sem slyšet "Zabili jsme chlapa tady, tam..."
Zabiju ve státech, v Evropě. Kam mě pošlou.
Nechci to slyšet. Chlubení.
Pokud jde o práci v USA, byl sem nejlepší.
Bylo to na nervy. Prej byl jakási ochrana pro nějakou ženskou... ať byl co chtěl.
Během let 82 až 84, on byl ten hlavní kdo pro ni zabíjel.
Moje reputace byla taková, že pokud sem po tobě šel, tak sem to dostal.
Když utečeš, tak tě chytnu.
Když někdo dlužil za drogy, on to vyřizoval.
Někteří její zákazníci platili pozdě. Když řekla, že pošle Riviho, řikali "Ne ne, toho neposílejte!"
Alfredo Lorenzo byl zákazníkem drog Griseldy Blanco.
Griselda mě nařídila jim dodat 5 kilo. Tenkrát to bylo 50 tisíc za kus, celkem 250 tisíc dolarů.
Dostali kokain dopředu.
Tak to Griselda dělala. Zeptala se "Za jak dlouho mě to zaplatíš?" Řekl "Za týden." Tak mu dala dva týdny.
Když to vypršelo, nechtěla peníze, chtěla jeho život.
Poslala Riviho pro dluh.
Šel sem k němu domů pro ty peníze. Jenom se vymlouval. Chtěl víc času. Nic sem neříkal, jen mě ho bylo líto.
Rivi si uvědomil, že mu kecá, tak to šel říct Griseldě.
Řekla "No, víš co dělat."
Použila oblíbené řešení.
Když nezaplatíš, musíš zemřít.
I mafie měla určitá pravidla cti.
Italové by přemyšleli jak dostat svý peníze. Až je dostali tak by ho třeba úplně zmlátili
ale za tři týdne se z toho dostal. Kolumbijci ale nikoho nemátili. Znáte to. Horkokrevní latinci.
Nejprve konají, až pak přemýšlí. I když zabili celou rodinu, až pak je napadlo že vyjebali sami
se sebou, protože už nebylo jak získat ty prachy.
Není to o těch penězích. Jde o princip. "Neojebávej mě, neser mě, jinak tě zabiju nebo někoho pošlu."
Řekla že ho zabije, a oni to udělali.
Tak jsme tam přišli a zaťukali. Jakmile otevřel dveře tak sem mu strčil pistoli do žeber. Řekl sem
mu ať je zticha a zeptal se kde je manželka. Řekl, že v vaří kuchyni. Tak sem pro ni šel. Řekla, že ví
co se bude dít, ale ať neubližujem dětem.
Tři děti. Dvě dcery, jeden syn. Holkám bylo tuším šest a čtyři. Syn byl mimino.
Řekl sem "Ne, dětem neblížíme." A i když Griselda řekla, abysme zabili všechny, chtěl sem zabít jen jeho.
Když sem s ní mluvil tak sem slyšel pár výstřelů. Věděl sem, že Miguel zastřelil Alfreda. Tak sem řekl
Oscarovi aby ji pohlídal a šel sem do vedlejší místnosti. Říkám "Migueli, hotovo?" Říká "Hotovo."
A jak sme mluvili tak sem slyšel výkřik a střílení z kulometu. Tak sem šel zpátky. Střelil ji deset až
patnáct krát do hrudníku. Byla ale ještě žívá. Dělal divný zvuky a tekla ji krev z pusy.
Tak sem vzal Miguelovu .38 s tlumičem a střelil ji dva krát do zátylku aby netrpěla. Řekl sem
"Padáme odsud." Ale Miguel řekl "Ne, Griselda řekla zabít všechny v domě." Říkám "O čem to
mluvíš? Sou tu jen děcka." Řekl "Já je zabiju." Tak řikám "Ne, nezabiješ." Odpověděl "Řekla
mě, že mě za ně připlatí." Tak sem zopakoval "Je nezabiješ." On šel za něma tak sem vytáhl pistoli.
Řekl sem mu ať vypadne a on se hrozně rozčílil. Říkám "Jdem, padáme." Musel sem je vyhnat mířením pistole.
Alfredo a Griselda Lorenzovi byli nalezeni zastřelení ve svým malým domě v Miami.
V roce 1982 sem začínal u oddílu Sentac. Dostal jsem telefonát od Nelsona Andrewa,
který byl vyšetřovatelem vražd v Miami. Těla byly v oddělených místnostech v domě a ten
kdo je zabil tam nechal děti samotné. Našli je jak si hrajou s mrtvou matkou v domě.
Dostali sme zaplaceno, ale řekl sem ji, že jsme děcka nezabili. Ona se nasrala.
Řekla, že rozkaz byl zabít všechny. Když řekla všechny tak to znamenalo úplně všechny.
Řekl sem "Ano, ale já sem se rozhodl je nechat na pokoji." Zeptala se proč, tak sem jí vysvětlil,
že to sou jen mimina. Ale po tom, co zemřel Johnny Castro tak si asi zvykla na zabíjení děcek.
Líbila se ji ta válka. Pořád mluvili o tom, že musíme zabít toho a toho... bavilo ji to.
Začala si válku s Papa Majillem. On ji odrbal a začal kšeftovat sám.
Před několika týdny zjistili vyšetřovatelé vražd, že zásilka kokainu v hodnotě několika milionů z Kolbumie
se sem nikdy nedostala. Policie zjistila, že se zásilka dostala do New York City.
To nikomu nezapomněla a neodpustila.
Tak sem jel do New Yorku všechny, co pracovali pro Majillu, celou bandu.
Mluvilo se o krveprolití.
Od skladníků až po nájemný vrahy, jedenáct lidí. Všichni zemřeli. Trvalo to 24 hodin, mělo to trvat 12 ale jeden mě utekl.
Vyšetřovatelé vražd se teď spojují s Newyorskou policií pro vyšetření podobných rysů tamních a
zdejších drogových nájemných vražd.
Prostě chtěli valku...
Nyní jsme u obchodního centra Mall of the Americas, což tenkrát bylo Panamerican Mall.
Tak sme tam jeli a auta sme postavili tam, kde sme je potřebovali.
Toto je místo vraždy Octavia Majilly, otec Papy. Byla to léčka, při které ho několikrát trefilo víc střelců.
Pak se na Griseldu nasralo hodně lidí, protože on nebyl součástí té války. Udělala si tím další odpůrce ale to se jí líbilo.
Nevěděli jsme, že Papa seděl venku v autě. To mě nasralo, protože sem ho nedostal.
Tak sem si řekl, že ho dostanu jinak. Někdo nám dal tip na dům v Killian Parkway.
Griselda se mě ptala jestli ho zase minu. Řekl sem, že ne, že tentokrát vyletí do vzduchu celej barák.
Ptala se o čem to mluvím. Říkám "Dám tam bombu a zabiju všechny." Měl sem asi 200 kusů dynamitu.
Ten výbuch byl obrovskej. První, čeho sem si všiml bylo, že tam není střecha. Dům se úplně rozpadl.
Všechny okna na okolních autech byly rozbitý.
Hlavně sem chtěl slyšet, že tam někoho našli. Ale zjistilo se, že sem ho zase minul.
Nikdo v domě nebyl.
Tohle je prostě jen další část konfilktu mezi Griseldou Blanco a Majillou.
O dva týdny později sem dostal informaci, že Papa Majillo bude na dalším letu do Miami, a sám.
Griselda řekla "Dostanem ho na letišti. Ty to uděláš." Podala mě ze stolu bajonet. "Tímto ho zabiješ."
Chtěla aby byl ubodanej. Říkám "To sme změnili styl?" Ale onu mu říkala prase a chtěla ho tak zabít.
Nabídla mě půl milionu dolarů. Řekla "Ale musíš to udělat uvnitř." Říkám "To ne, dovnitř nejdu."
Ptala se proč tak sem ji vysvětlil, že to je sebevražda, že to neudělám.
Max Murmelstein a Riverito byli proti tomu.
Nepůjdu ho zabít na letiště abych skončil v lochu. Řekla, že teda na to má někoho jinýho.
Miguela Pereze. Miguelita.
Miguelito byl jak Rivi, ale bez stylu.
Jednou mě řekl, že kdyby za to bylo dost peněz, šel by někoho klidně zabít u Bílýho domu.
Toto je jeho fotografie z doby, kdy se tu objevil na lodi z Kubánského Marielu.
Je to jeden z nejstrašnějších chlapů, kterýho sem ve své kariéře potkal.
Tenkrát sem jim začalo říkat Marielitos. Neohrožení Marielitos.
Dokázal víc nahánět strach, než Rivi. Byl větší, silnější. Na první pohled mohl kdykoliv vybuchnout.
Miguel mě řekl, že to udělá a že za to dostane 250 tisíc a dům. Řekl sem, že mu půjdu krýt záda.
Ale Miguelito řekl, že na to sere a prostě to šel udělat.
Řekl sem, že budu aspoň stát poblíž.
Oni věděli kdy a kterým letadlem přiletí a prostě na něj čekali.
Pak se Papa objevil. Vůbec nečekal, že ho chce někdo zabít.
Když odcházel od celníků, přišel k němu chlap s bodákem.
Miguel k němu přišel zezadu, chytl ho a začal do něho bodat.
Několikrát ho bodl.
Napočítal sem šest nebo sedm bodnutí. Všichni ostatní jen stáli s otevřenou pusou.
Všichni v šoku, nikdo nic neříkal. Miguel bodák zahodil a začal utíkat. Všichni kolem začli řvát.
Policisti nejdřív utíkali k pobodanýmu a pak se vydali za Miguelem a jeden z nich ho chytl.
Jeden z policajtů Miguela složil na zem pár metrů ode mě. Miguel se na mě díval
a očima mě prosil o pomoc. Zakýval sem hlavou "Ne ne." Nemohl sem nic dělat. Všude byli policajti.
Zatkli ho a my sme prostě odešli.
Tohle byl šílenej nápad. I v té době bylo letiště plné policajtů. A taky to podle toho dopadlo.
Takovej Miguelito byl. Bylo mu to jedno. Dostal za úkol někoho zabít tak to udělal.
Ale Papa to přežil a Miguel byl obviněn z pokusu o vraždu a dostal tuším 15 let.
To je naposledy co sem ho viděl.
To byl poslední přehnaný akt co se týče války mezi Majilly a Griseldy Blanco.
Griselda Blanco byla katalyzátorem, který dokázal vládě USA, že Miami má problém a je to fakt jak v Dodge City.
Kurevsky se to vymykalo kontrole.
Věřte tomu nebo ne, ale jakmile se někde postřílí hodně lidí tak je to nepřehlídnutelný.
Měli sme husu, která snášela zlatý vajíčka tak proč si to kurvit?
Všechno to bylo kvůli tomu násilí. Nikdo nevěděl kolik se tam dostává drog.
Pak začli tvořit speciální oddíly.
Speciální protidrogové komando známé jako Sentac 26.
Když po mě šli tak sem vůbec nevěděl kdo to je a odkud se vzali.
Žalobci přepokládají více zatčených dealerů v blízké budoucnosti.
Regan byl tenkrát zvolen prezidentem.
Musíme donutit prezidenta aby se podíval do Dade County a aby si promluvil s vdovou zavražděného taxikáře.
Kokainové války, úroveň násilí, počet vražd, titul "Peklo v ráji" v časopise Time donutilo
víceprezidenta Bushe aby do jižní Floridy poslal FBI.
Jde o spolupráci se státními úředníky, místní policií, pobřežní stráží, celníky.
Jižní Florida nemůže být útočištěm pro kriminálníky, chytré a organizované pašeráky drog a nájemné vrahy.
Konečně si začal zbytek země všímat, že nejde o problém Miami ale o problém pro celou zemi.
Tato iniciativa spojí všechny naše zdroje pro boj s pašováním drog a kriminalitou v Miami.
Prezident dostal telegram aby nařídil letecké základně Homestead stíhali, zastavili a popřípadě sestřelili letadla
a lodě, které se snaží pašovat drogy na Floridu.
Máme neidentifikovanou loď západně od Grand Bahama. Můžete poslat letadlo pro vizuální identifikaci?
Máme oprávnění od kolubijské vlády střílet po vaší lodi. Vpravo na 1-6-0.
Tady policie. Zastavte.
Vidíme kouř.
Agenti potvrdili, že díky přístavním testům našli tunu kokainu s velkoobchodní hodnotou 31 milionů a 1 milarda na ulici.
Počet zabavených drog se v této oblasti zvýšil o 2500%.
Čistá váha bude někde okolo 1.7 tuny.
Je to nejvíc co kdy vláda zabavila. Řekl bych čtyři krát víc, než nevětší nález.
- Chcete říct, že už nebude možné dělat drogy? - Ne, to neříkám.
- A co tedy tvrdíte? - Říkáme, že bude čím dál težší.
Dobrou zprávou je to, že kriminalita je pod kontrolou.
Nyní proti kriminálníkům bojují občané, policisté, vladá a soudy.
Drž hubu! Drž hubu!
Byl to začátek konce kokainových kovbojů.
Počet vražd se určitě snížil oproti roku 1980. Ve městě o 50%, v okolí o 30%.
Všude byli policajti, bylo to v televizi. Tak sem Griseldě řekl, že je to tu žhaví,
že bysme měli někam na dovolenou. On řekla, "Chtěli bysme obchod přesunout do Californie. Jdeš s náma?"
Řekl sem "Mám toho zabíjení dost, peněz taky. Vrátím se do Chicaga."
Když v roce 1984 odešla, počet vražd šel jasně dolů.
Rád sem z Miami odešel protože sem věděl, že jde do tuha. A ona to nechtěla pochopit.
Vzhledem k tomu, že se celá organizace přesunula do Californie a já dělal agenta v Miami, musel sem přesvědčit
nadřízené, že stojí za to, abych vyšetřovali tam.
Věděl sem, že to je jen otázkou času kdy po nás půjdou.
Řekl sem, že jestli ji někdy najdu tak ji poblíbím na tváři.
Takže ona přesunula obchod do Calfiornie. Rafa tam drogy nechtěl posílat, tak si Griselda řekla,
že se zkamarádí s Martou aby dostala kokain.
Ona byla z rodiny Ochoaových.
"Nepotřebuju Rafu, všechno si zařídím takto." A taky to tak udělala.
Max mě říkal "Chvíli teď nebude koks protože je velkej problém. Griselda nechce zaplatit za 1500 kilo."
A já říkám "Co to má společnýho s náma?"
"No, Ochoaovi nechcou poslat nic dokud se to nevyřeší."
Griselda mě řekla "Potřebuju zabít jednu kurvu." Říkám "Jakou?" Odpověděla "Jednu kurvu prostě."
Griseldu napadlo, že kdyby Martu nechala zabít tak by nebyl důkaz o tom, jestli zaplatila a jestli to Marta poslala rodině.
Řekl sem Griseldě "Jestli se tohle stane tak ti úplně skončí obchod, všechno v prideli, nebudeš
mít kam se schovat. Půjdou po tobě." Řekla "Ne, musímě to udělat."
To bylo její řešení. Zabít Martu a říct že peníze dostala. Tímpádem mohli přijít a nikdo nevěděl
kde peníze skončily.
Řekla mě abych Martu prostě našel. Když přišla a viděla Griseldu tak se posrala.
Řekla "Madrina, Kmotra, co sem ti udělala?" Odpověděla "Nic."
Byla unesena pak zavražděná a našli ji u silnice.
Bylo ale jasný, že ji nikdo nesmí zabít.
Tím pádem začala další válka.
A tohle se obrátilo proti ní.
Všichni se na ni vysrali. I nejlepší kamarád Rafa.
Pamatuju jak Rafa a všichni...
Všichni ze syndikátu.
...všichni si říkali "Budem ji muset zabít."
Byla vypsaná cena za její hlavu.
Řekli ji "Až tě uvidíme tak po tobě půjdeme."
Když se Max dostal do problémů, to byl začátek konce.
On věděl, že má problém. Měl zdrhnout ale myslel si, že je zatím ještě čas.
Max volal a řekl mě "Jde nějak do tuha. Vlezu do auta a pudu se projet. Zůstaň na telefonu."
Říkám "Dobře, počkám."
Max vlezl do auta a vyjel z garáže.
Vyjel od domu a říká "A jé, jsou všude."
Věděl sem, že mě sledují. Zablokovali mě cestu a pak na mě hněd mířilo 40 zbraní.
Konec hovoru.
Zatli ho a už sme ho neviděli.
Měl sem na zahradě zahrabaný miliony v pytlech tak sem to ještě ten večer vyhrabával protože sem
se bál, že půjdou i po mně.
Bydlel sem u bažiny tak sem skočil do kánoe, přepádloval tam a zahrabal tam 6 až 8 milionů.
Ale nikdo ke mě domů nepřišel, nic se nestalo.
Nikdo nepředpokládal, že budou problémy.
Mickey a všichni řkali "S posledním letem problémy nebyly, vypadá to v pohodě."
Tak sem řekl, že jedem dál než na něco přijdem.
Jon říkal, že není důvod se obávat. Mysleli sme, že je Jon tak chytrej.
20. září, 1986
Pamatuju si 20. zaří protože sem nemohl spát. Dělal sem s Mickeym a jeho a bandou a protože
sem nemohl spát, rozhodl sem se jít do vysílací budovy, kterou sme měli tady v Miami.
Tam sme monitorovali přílety.
Měl to být obyčenej let ale mělo to prozradit to, že bylo hrozný ticho. Odposlouchávali sme všechno.
Abych řekl pravdu, všechno sem prohlížel když sem přijel protože sem eště byl paranoidní
kvůli Maxovi, ale nic sem neviděl.
Všechno šlo podle plánu.
Letadlo přistálo, řekl sem si "Další dobrej let, jedu domů, všechno super."
Jakmile letadlo přistálo a vjelo do stáje, přiletěly vrtulníky a vyskákali všude lidi se zbraněmi.
"Dělej! Vylez pomalu s rukama ve vzduchu."
Sylšel sem hluk, jak kdyby tam údeřil blesk nebo hrom.
Chlapi z letadel utíkali.
Projeli pak snad v 80ti autem předními dveřmi.
Přepadli ty místa v Tampě a v Miami zároveň.
Přišli tam v černým oblečení s nočním viděním a maskama. Říkal sem si "To sme ve Vietnamu nebo co?"
Vylezl sem zadními dveřmi.
"To si myslíte, že po vás budu střílet?"
Měl sem s jedním meší konfrontaci.
Řvali "Lehni na zem a drž hubu" Říkám "Tak jo." Podívali se na mě a jeden říkal "Robertsi, co tu děláš?"
Říkám "To sem asi posral co?" Odpověděl "Tos teda posral. Chtěli sme pro tebe jt domů. Tys to usnadnil."
Řekl sem "Nemohl sem spát." Řekl "Tak to máš smůlu."
A když sem byl ve městě tak sem v rádiu slyšel "Střílí se, je válka." Tak říkám "Co se děje? To kvůli mně?"
Řekli "To je tvoje letadlo, tvá farmě. Střílí se tam."
Všude pobíhali a stříleli.
"Tvůj kámoš po nás stříli." "Můj kamarád?" "Mickey."
Snažil sem se spálit letadlo.
Mickey měl světlice a kolem letadla byl benzín pro doplnění do letadel.
Jeden barel sem převrátil.
Mickey chtěl utýct tak vystřelil světlici.
Pak sem zrdhl do bažiny. A celej den sem to divadlo sledoval.
Nemohli ho najít. Hledali ho v lese celou noc.
Oni se zbláznili.
Brzy dnes ráno začali celníci a FBI zatýkáni 12ti lidí, kteří podle nich propašovali 9 tun kokainu loděmi a letadlem.
Jedním z nich byl uprchlý Michael Munday.
Mundayova organizace pašovali kokain z Kolumbie přímými lety a vyhazováním zboží z letadel do lodí u Baham.
Nebyl to jejich kokain a ani ho neprodávali na ulici. Pouze to dopravovali pro další lidi a za to si útovali.
Více méně smluvní služba.
Většina z těch dodávek měla sofistikovaný naváděcí maják, který jim umožnil drogy najít.
Toto vysílá rádiový signál a má infračervené světlo tak, aby to našli i v noci. Tohle ukazuje jak chytře to dělali.
Max Murmelstein se stal svědkem a mimo jiné začal mluvit o vraždách v Miami.
Nejprve sem mu nevěřil 75% toho, co řikal. Bylo to prostě to tak bizarní.
Max bonzoval.
Nabonzoval nás všechny.
A začal s něma spolupracovat v vězení.
Já sem to Jonovi říkala. Nepouslochal mě.
Od prvního dne sem říkal, že Max je měkkej, že by to na nás všechny později řekl. Proto
sem ho chtěl zabít. Ale oni mě nenechali.
Vláda nevěděla nic a přísahám bohu, že kdyby nebyl Max Murmelstein
tak by nás nikdy nechytli.
On nám vyplnil ty mezery.
Oni nevěděli kde je farma, nevěděli o letech, nevěděli nic. Dělali sme to pět let.
Max byl jak součást rodiny. Nikdy by mě nenapadlo, že to udělá.
Bylo zabaveno také 35 chovných koňů a pozemek o rozloze 140 tisíc čtverečních metrů.
Druhej den to byl hlavní titulek v novinách. A všichni mě začli otravovat. Lidi, co mě chtěli
zabít protože jim Jon prý dlužil. Lidi, kteří měli jeho peníze je samozřejmě nedali mě.
Max udělal výpověď proti mně a Mickeymu.
Když sem četla tu výpověď tak sem si říkala "Do prdele." Nevěděla sem, že spolopracoval se syndikátem. Nevěděla
sem, že v tom jede Rafa. Neříkám, že sem nevěděla nic, jen si nidko neuvědomoval ten rozsah toho.
Když vyděláváš takový prachy tak si zvykneš na to, že tě nikdo nemůže ohrozit protože más tu moc.
Pamatuju si ten den, kdy on seděl na židle a brečel jak malej kluk protože musel opustit všechno co miloval.
Nemůžu obviňovat nikoho jinýho, kromě sebe.
Je čas odejít, tak odejdi.
Pokaždé když sem s ní mluvil, říkala "Nemáš pravdu, není bonzák." Říkám "Dělá pro policii, proto nejsem s tebou."
"Nechi jít do kriminálu, ty tam půjdeš." Řekla "Přijeď do Los Angeles." Řekl sem "Ne, tady se mám fajn."
Pak jsme našli malý domek, který si pronajali. Věděli jsme, že tam je tak jsme ji našli.
Tak jsme tam vtrhli. Já jsem šel nahoru a našel sem ji v posteli jak čte Bibli.
Šel sem k ní s vytaženou pistolí. Byla překvapená. Ale nevypadala jak vrah.
Zatkli ji doma.
A pak jsem ji políbil na tváři, protože jsem to slíbil těm agentům několik měsíců před tím.
Policie říká, že by mohla být zodpovědná až za 200 vražd. To během desíti let drogových válek.
Dnes večer, zatčení, které by mohl svrhnout jednu z nejznámějších jihofloridských krimilnálnich postav.
Zatkli aji její děcka. Všechno se úplně rozpadlo. Hlídal sem sám sebe, jen já sem nebl v kriminále. A oni mě hledali.
Zhruba v tu stejnou dobu byl na letišti se svými bratry v kradeným autě a zastaila ho hlídka.
Měli u sebe kokain tak je vzali do vazby.
Od té doby sem pořád ve vazbě.
Časem se trh s drogy úplně rozpadl. Většina peněz z toho prostě zmizla.
Jakmile byli obchodníci s drogy odsouzení a uvěznení, stala se zajímavá věc. Podniky, které dřív navštivovali
a podporovali začaly krachovat a zavírat se.
Banka Sunshine State zkrachovala. Byla údajně koupená vypranými drogovými penězi.
Všechny noční kluby se vyprázdnily. Autosalony a klenotnictví byly bez peněz
Realitní hodnota ohromně padá. A podniky jako takové jsou ochromeny.
Ten kolaps přinesl nové příležitosti. Ekonomika se udržela díky spekulantům, kteří díky drogám vydělávali.
Když jste byl prodejcem aut, kterýmu šly přijmu z 20 milonů za rok na 60 milonů za rok po dobu desíti let,
pak máte někde zbytečnou půl milardu dolarů.
Kdyby nebylo kokainových kovbojů, bylo by všechno jinak, to je jasné.
Drogy zničí komunitu pokud se jedná o pouliční prodej.
Ale pokud jde o úroveň, při které tu velcí dealeří bydlí, kupují domy, perou peníze, atd.
tak to zlepší ekonomiku města nebo komunity.
Velká část těch peněz šla do infrastruktury.
Momentálně probíhají stavby v hodnotě 2.3 miliardy dolarů v centru Miami.
Většina z toho v centru a na ulici Brickell.
Stavební úředníci odhadují, že další stavby v hodnotě jedné milardy proběhnou během dalších 6 až 8 měsících.
Postavilo to půlku města. Baráky, mrakodrapy...
Toto stavební boom se udrží prý dalších 10 let.
Drogový obchod svým způsobem zachránil Miami. Když se tu podíváte z okna, vidíte
ten horizont. Většinu z toho postavily peníze z drog.
Tyto výstavby znamenají dalších 25 tisíc pracovních míst a roční výplaty v milionech.
Nové činžáky, kancelářské centra a banky přidají dalších 20 milonů do daní města Miami.
Když se do Miami dostávali drogy a milony dolarů šly zpět do latinské ameriky,
město si uvědomilo, že je branou k Amerikám.
Díky drogový obchodům je Miami tak známé.
Newsweek označil Miami jako "Americká Casablanca". To je rozdíl oproti oznečení před sedmi lety.
Nejhorší na té negativní publicitě bylo to, že ji bylo hodně. Všichni mluvili o Miami.
Všechny kolem světa zajímalo, jestli jsou doopravdy v Miami takové pláže, holky, kluby.
Říká se mu klub 1235. V sobotu večer tam byla velká oslava seriálu Miami Vice.
Miami Vice bylo v televizi každý pátek v hlavním vysílacím čase.
Příběhy byly podle příběhů o pašování drog.
Miami Vice možná nevylepší pověst města Miami ale dělá dobře místní ekonomice.
Don Johnson a Miami Vice, Al Pacino a Scarface.
Tohle je Miami. Všechno je klidnější.
Bylo to zajímavé, protože jak se natáčelo Miami Vice, našli starý hotel nebo benzínku, venitř
to opravili, natočili scény a nechali to tak.
Ukázali tím hodně liděm jaké jsou možnosti.
Koncem 80. a začáckem 90. let objevil Miami evropský modelingový byznys.
Pak začali přicházet bohatí evropští návštěvnící, kteří tu byli kvůli modelkám.
A nakonec se tu scházely hvězdy.
Připomíná mě to Greenich Village v roce 1965, protože se to děje a je to nový.
A o zbytek se postarali paparazzi. Stal se z toho fenomén.
Šlo to od únavného výletního města až po prosperující mezinárodní hlavní město Amerik.
Celý svět se znovu začal scházet v Miami. Vyšlo to.
Akorát se ta renezance mohla stát bez toho, aby zemřelo tolik lidí. Já i další
lidi by to dokázali přežít bez té obrovské dávky peněz do této komunity. Souběžných škod bylo moc.
Nemyslím si, že by ty ekonomické výhody stály za ten dopad na společnost.
Pořád Miami miluju ale spíš miluju to Miami co bylo před kokainovými válkami.
Kolik lidí muselo zemřít kvůli tomu pěknému horizontu? Nestálo to za to, zemřelo kvůli tomu moc lidí.
Ale popravdě řečeno by Miami nebylo tam kde je bez těch hororů a tagédií 70. a 80. let.
Dneska se lidi baví tím, že mluví o tom jak přežili 70. a 80. léta v Miami.
Já sem se sem vrátil protože sem musel. Neměl sem na výběr.
Nikdy nezapomenu jak mě pustili a já šel do hotelu na Miami Beach, Surfcomber a první
ráno když sem se vzbudil tak sem se vydal na pláž. Ležel sem tam a z ničeho nic šla z vody holka a já
si všiml že nemá na sobě vršek. Před tím sem byl 11 let ve vězení, vylezu ven a dívám se na polonahou holku.
Tak sem utekl do pokoje a celej den nevylezl. Nechápal sem jak se mohl změnil celej svět.
To město se tak rozrostlo za těch 12 let co sem byl pryč.
Mickey Munday byl na útěku 6 let než ho v roce 1992 dopadli policisté.
Byl vypuštěn z vezení v prosinci 1999.
Já nevím, časy se mění. Tenkrát nám bylo všechno u prdele.
Miami tenkrát bylo otevřený město, bylo to úplně jiný.
Kdybys mě řekl že chceš zabít toho nebo tam toho, tak bych řekl abys mě ho ukázal a šel bych ho zastřelit.
Teď už to není otevřený, je to jiný město.
Dneska bych to neudělal. Udělal bych to úplně jinak.
Je to úplně jiný město než to, který si pamatuju já.
A hodně lidí, který sem znal tu už nejsou.
Kámoši, se kterýma sem vyrůstal sou všichni mtrví. Někdo je zabil.
Rafa Cardona Salazar byl sestřelen v Medellinu v Kolumbii 7. prosince 1987.
Krátce pro zatčení v roce 1985 vstoupil Max Mermelstein do programu na ochranu svědků.
Jeho svědectví vedlo k obžalování vůdců Medellinského syndikátu.
Mermelstein je stále v ukrytí a dálě pracuje pro vládu USA jako placený svěděk.
Údajně je na jeho hlavu vypsaná odměna 3 milionů.
Griselda Blanco a Jorge 'Rivi' Ayala byli obviněni z vraždy Johnnyho Castra a Alfreda a Grizely Lorenzových.
Rivi se vyhnul trestu smrti soulasem svědčit proti svému vůdci Grisele Blanco.
V Miami sem se přiznal k těm třem vraždám.
Měl dostat doživotí.
Od té doby sem tady.
Je to důslekem informaci, které nám rivi dal o 14 vraždách, které spáchala organizace Griseldy.
Když začal vypovídat o těch vraždách a jak ona je objednala, tak to byl její konec.
Ona byla naším "Johnem Goddym, on byl našim "Sammym Romanem".
Případ proti Griseldě Blanco se ukázal být úplným zklamáním.
Zklamající a frustrující.
Přiznala se více méně k procházce růžovým sadem.
Myslel sem, že ji máme.
To co se stalo bylo při tom jasné.
Rivi se zapletl do příliš zmedializavné aféry telefonního sexu se sekretářkami na úřadě prokurátora Miami Dade.
Kvůli ponížení odvolal prokurátor Riviho jako svědka pro Griseldě.
Jakmile jsme přišli o Riviho, ztratili sme propojení s nájemnými vrahy a Griseldou.
Riverita ten případ vyvolal ale taky zničil.
Více méně jsme potopili vyštřování, které se snad jinak udělat nedá.
Během doby jejího teroru si Griselda udělala hodně nepřátel tady i v Kolumbii.
A ti lidi na to nezapomenou. Hlavně ne v souvislosti s Uberem a Osvaledem.
Griseldini syni byli zastřeleni kulomety v Kolumbii.
Žít po boku meče a zemřít po boku meče v tomto obchodu přesně platí.
Je velice pravděpodobné, že jestli se ona někdy do Kolumbie vrátí, dopadne úplně stejně.
Snad nikdo si nezaslouží trest smrti víc, než ona. Ale aspoň bude ve vězení než já půjdu do důchodu.
Strážník Al Singleton odešel z polcejního oddílu Miami Dade do důchodu 30. června, 2003.
Griselda Blanco byla vypuštěná z vězení 6. června, 2004.
Stejný den co byla Griselda vypuštěná byl Rivi bodnut v Miamské věznici.
Přežil, ale odmítnul identifikovat útočníka.
7. června 2004 byla Griselda deportovaná do Kolumbie.
Nikdo o ní neví.
Když sem se přistěhoval na Floridu, navštívil sem Disneyland v Orlandu s děckama.
A mluvil sem s nějakýma lidma z Německa. "Vy jste z Miami? Bože, tam umírají ti lidi."
"Díváme se na to ve zprávách v Evropě." Řikám "Jo, tam je to nebezpečný."
On říkal "Tam my nepojedem." Manželka se na mě dívala a kroutila hlavou.
To co mě nejvíc zajímalo bylo, kde skončili ty prachy?
Invaze se stala před úsvitem. Americká armáda bombardovala sídla Noriegovy armády.
Když se tohle stalo, přišli sme zhruba o 140 milionů dolarů. Všichni měli podíl.
Proto sme přišli o takovou část.
Já sem v té době byl v base a nebylo jak to zachránit. Vláda to všechno zabavila.
Dvě hodiny sem čekal frontu u kina na film "Zjízvená tvář". Já a dalších 9 zabijáků.
Jak je tam ta scénka jak ho chcou zabít, my sme se smáli, protože my bysme ho zabili.
V reálu bysme ho zabili sto procentně.